Справа № 336/3792/22 
Провадження № 2/204/23/26 р. 

ЧЕЧЕЛІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2026 року Чечелівський районний суд міста Дніпра в складі:
головуючого судді Самсонової В.В.
за участю секретаря Зайченко О.В.
за участю представника позивача в режимі відеоконференції Войтович Є.М. 
за участю представника відповідача Чміль Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про визнання угоди недійсною,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив визнати недійсним договір факторингу №GL48N718070_blank_06, який укладено між ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «Брайт Інвестмент» 14.04.2021 року в частині купівлі-продажу вимог за кредитним договором № 16/20080684Фап, який 01.04.2008 року укладено між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Надра». В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 01.04.2008 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ПАТ КБ «Надра» укладено кредитний договір №16/20080684Фап, за умовами якого ОСОБА_2 отримала кредит в сумі 17125,48 доларів США. У подальшому ПАТ «КБ Надра» за договором факторингу передав право вимоги за вищезазначеним кредитним договором відповідачу ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», а той, у свою чергу 14.04.2021 року уклав договір факторингу № GL48N718070_blank_06 із відповідачем ТОВ «Брайт Інвестмент» щодо права вимоги за договором. Про зміни кредиторів у зобов`язанні за кредитним договором позивача ОСОБА_3 (в даний момент Прокопенко) ніхто ні в який спосіб не повідомляв. Договір факторингу від 14.04.2021 року №GL48N718070_blank_06, укладений між TOB «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «Брайт Інвестмент» є недійсним в частині передання фактору вимог до ОСОБА_1 за кредитним договором №16/20080684Фап від 01.04.2008 року. Таким чином, ведення діяльності з надання послуг факторингу, який передбачає проведення валютних операцій (передача права вимоги за кредитами в іноземній валюті), потребує отримання фінансовою установою ліцензії на вчинення операцій з валютними цінностями. ТОВ «Брайт Інвестмент» не видавались генеральна та/або індивідуальна ліцензії Національного банку України на право здійснення операцій з іноземною валютою. Отже, ТОВ «Брайт Інвестмент» не могло набути права вимоги за валютним кредитним договором.
Представником ТОВ «Брайт Інвестмент» було подано до суду пояснення по справі, відповідно до яких вказав наступне. 05 серпня 2020 року відповідно до результатів відкритих торгів, оформлених протоколом електронних торгів № UA-EA-2020-05-12-000017-b від 22.05.2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» був укладений Договір №GL48N718070_blank про відступлення прав вимоги. За умовами даного Договору ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів зокрема за Кредитним Договором (з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповнень тощо) №16/2008/0684ФАП від 01 квітня 2008 року, укладеним між ОСОБА_2 та ВАТ КБ «Надра» та договорами забезпечення. 14 квітня 2021 року між ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» був укладений Договір №GL48N718070_blank _06 про відступлення прав вимоги. За умовами даного Договору ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів зокрема за Кредитним Договором (з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповнень тощо) №16/2008/0684ФАП від 01 квітня 2008 року, укладеним між ОСОБА_2 та ВАТ КБ «Надра» та договорами забезпечення. Зі змісту оскаржуваного правочину вбачається, що до нового кредитора переходять права та обов`язки в повному обсязі на умовах, які існували на момент відступлення права вимоги, тобто відбулась саме заміна кредитора у зобов`язані. Відповідачу 1 було відступлено право вимоги суми наявної заборгованості боржника перед кредитором в повному обсязі, без подальшого нарахування новим кредитором відсотків, комісій, штрафних санкцій (пені). Зазначений договір не передбачає повернення фінансування та оплату наданої фінансової послуги зобов`язання, в якому відступається право вимоги. Оскаржуваний договір відступлення прав вимоги не містить умов, які передбачали б передання грошових коштів новим кредитором у розпорядження кредитору за плату, тобто його умови не передбачають отримання прибутку, правовідносини сторін за цим правочином не є відносинами у сфері факторингу. Цей правочин є купівлею-продажем прав вимоги і за правовою природою є договором відступлення права вимоги, укладення якого регулюється статтями 512-519 ЦК України, і суб`єктний склад на укладення яких не обмежений ні загальними, ні спеціальними нормами цивільного законодавства. З урахуванням наведеного відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами на користь фізичних осіб є можливим за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебуває у процедурі ліквідації. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 07 лютого 2024 року у справі № 369/12596/19. Як вбачається з матеріалів справи, перший договір про відступлення прав вимоги укладений 05 серпня 2020 року відповідно до результатів відкритих торгів, оформлених протоколом електронних торгів № UA-EA-2020-05-12-000017-b від 22.05.2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» (який позивач не просить визнати недійсним). Оскільки ПАТ КБ «Надра» перебувало у процедурі ліквідації, то реалізація його активів здійснювалась на відкритих торгах (аукціоні) шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання відповідно до норм Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-IV «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Тобто договір про відступлення прав вимоги за кредитним договором укладений 05 серпня 2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» у процесі ліквідації за результатами проведення аукціону з реалізації активів неплатоспроможного банку. А отже жодних підстав для визнання недійсним оскаржуваний Договір не має. 
Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги.
Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що 01 квітня 2008 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладено договір «Автопакет» № 16/2008/0684Фап, відповідно до умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 17 125,48 дол. США на придбання автомобіля марки MITSUBISHI, із терміном користування до 31.03.2013 року.
Згідно з договором № GL48N718070_blank про відступлення прав вимоги від 05 серпня 2020 року, укладеного між ПАТ «КБ «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (далі ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»), право вимоги за кредитним договором від 01 квітня 2008 року № 16/2008/0684ФАП та всіма іншими похідними договорами перейшло до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». 
Відповідно до договору № GL48N718070_blank_06 про відступлення прав вимоги від 14 квітня 2021 року, укладеного між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «Брайт Інвестмент», право вимоги за вказаним кредитним договором та всіма іншими похідними договорами перейшло до ТОВ «Брайт Інвестмент», разом з усіма додатками до нього (у тому числі графіками здійснення платежів) та додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, змінами і доповненнями, що є невід`ємними частинами.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 24 січня 2024 року по справі №0827/2899/2012 заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2012 року скасовано, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Брайт Інвестмент» як правонаступника ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором «Автопакет» від 01 квітня 2008 року №16/2008/0684Фап станом на 07 грудня 2011 року в розмірі 17849,81 дол. США. В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
Доказів належного виконання зазначеного рішення суду, а також належного виконання умов договору в частині сплати на користь банку коштів, матеріали справи не містять.
Крім того, встановлено, що відповідно до постанови Правління НБУ від 04 червня 2015 року № 356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних далі - Фонд) було прийнято рішення від 05 червня 2015 року № 113 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку».
Станом на дату розгляду справи, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ПАТ «КБ «Надра» перебуває в стані припинення.
Відповідно до частин першої та другої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.
Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно із частиною першою статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.
Відповідно до матеріалів справи, за договором про відступлення права вимоги № GL48N718070_blank про відступлення прав вимоги від 05 серпня 2020 року, право вимоги за кредитним договором передано ПАТ «КБ «Надра» відступило на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» право грошової вимоги за кредитними договорами та іпотечними договорами, що з ними пов`язані, а ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» набуло права вимоги ПАТ «КБ «НАДРА» до відповідних позичальників та заставодавців, поручителів, у тому числі і до позивача.
Згідно умов договору відступлення права вимоги, ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» набуло повноважень кредитора за зобов`язаннями відповідача згідно кредитного договору № 16/2008/0684Фап від 01 квітня 2008 року.
Відповідно до договору № GL48N718070_blank_06 про відступлення прав вимоги від 14 квітня 2021 року, укладеного між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «Брайт Інвестмент», право вимоги за вказаним кредитним договором та всіма іншими похідними договорами перейшло до ТОВ «Брайт Інвестмент». 
При вирішенні позову про визнання недійсним договору враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було на час пред`явлення позову порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося (постанова Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 910/8072/20).
У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17 зазначено, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Між тим матеріалами справи не доведено, які права та законні інтереси відповідача порушено укладеним договором відступлення права вимоги за кредитним договором.
Сторонами під час укладення договору відступлення права вимоги GL48N718070_blank_06 від 14.04.2021 року дотримані всі аспекти, встановлені цивільним та господарським законодавством для такого виду договору, вказаний предмет, ціна та строк, правочин вчинено у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
За статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Отже, якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносин факторингу немає, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина 3 статті 656 ЦК України)» (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 року у справі № 909/968116, постанова Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.10.2019 у справі №910/1373.1/18, постанови Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 916/144/17, від 19.11.2019 у справі № 924/1014/18, від 11.12.2019 у справі № 127/8772/17-ц).
Відповідно до положень матеріального права договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначених договором, у якому виникло таке зобов`язання.
Договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом є надання фінансової послуги за плату; 2) мета полягає у наданні фактором й отриманні клієнтом фінансової послуги; 3) зобов`язання, в якому клієнт відступає право вимоги, може бути тільки грошовим; 4) такий договір має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, але й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 5) укладається тільки у письмовій формі та має містити визначені Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» умови.
Якщо предметом і метою договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу.
У постанові від 08 серпня 2023 року у справі № 910/8115/19 (910/13492/21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «правочин який не відповідає ознакам, притаманним договору факторингу, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги (подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 106). При цьому, якщо предметом та метою укладеного договору є відступлення права вимоги, а інші умови договору притаманні як договору відступлення права вимоги, так і договору факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату, тобто позики або кредиту) попередньому кредитору, відсутні і підстави вважати такий правочин договором факторингу, а не договором відступлення права вимоги».
Суд враховує, що положення нормативно-правових актів, які регулюють процедуру ліквідації банку, допускають продаж на конкурсних засадах майна банку, що перебуває у стадії виведення з ринку (ліквідації), шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та за договорами забезпечення виконання зобов`язання будь-яким суб`єктам правовідносин, зокрема і без статусу банку або іншої фінансової установи (постанови Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 640/14873/19, від 08 лютого 2023 року у справі № 761/11546/21).
Відповідно до п. 6. ст. 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», майно (активи) банку або кількох банків (пули активів) може бути реалізоване у такий спосіб: на відкритих торгах (аукціоні), шляхом продажу безпосередньо юридичній або фізичній особі.
Пунктом 1 Розділу VI Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються», зареєстрованого в МЮ України 20.03.2016 за № 606/28736, визначено, що на відкритих торгах (аукціоні) можуть продаватися такі види активів (майна) банку, що ліквідується: основні засоби; майно банку у вигляді цілісного майнового комплексу; майно банку, щодо обороту якого встановлене обмеження, дебіторська заборгованість; права вимоги.
Пунктом 2 Розділу VI Положення щодо організації продажу визначено, що продаж активів (майна) банку, що ліквідується, на відкритих торгах (аукціоні) може проводитися в електронній формі, у тому числі через ЕТС (електронну торгову систему).
Таким чином, активи банку, які включені до ліквідаційної маси підлягають продажу на відкритих торгах (аукціоні).
Отже, спірний договір було укладено у відповідності до вимог п. 6. ст. 51 згаданого Закону. 
Згідно із частиною першою статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до частини третьої статті 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.
Суд прийшов до висновку, що оспорюваний договір № GL48N718070_blank_06 від 14.04.2021 року про відступлення прав вимоги за своєю правовою природою є саме договором відступлення права вимоги, а не факторингу, а стороною цього договору могла виступати будь-яка юридична особа. Зазначений правочин за своєю правовою природою є договором відступлення права вимоги, укладення якого регулюється статтями 512-519 ЦК України.
Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути зумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не означає наявність фінансової послуги, яку новий кредитор надає попередньому (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18).
Суб`єктний склад правочинів з відступлення права вимоги законом не обмежений, на відміну від договорів факторингу, однією зі сторін якого обов`язково має бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16).
Таким, чином суд дійшов висновку, що оскільки вказаний договір за правовою природою є договором купівлі продажу права вимоги а не договором факторингу наявність ліцензії не обов`язкової для купівлі права вимогу у банківської або іншої установи.
Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про визнання угоди недійсною.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-82, 89, 133 ч. 1, 3, 141 ч. 1, 158 ч. 7, 8, 246, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, ст. ст.. 512-519, 655, 656, 1077 ЦК України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про визнання угоди недійсною - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд вважає необхідним зазначити у резолютивній частині рішення наступні дані:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;
Товариство з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент», ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 43115064, місцезнаходження: 49019, м. Дніпро, вул. Академіка Белелюбського, 54, оф. 402;
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 43115064, місцезнаходження: 49089, м. Дніпро, вул. Автотранспортна, буд. 2, оф. 205.

Суддя В.В. Самсонова