ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2026 року Чернігів Справа № 620/6334/25

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Непочатих В.О., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення переплати грошового забезпечення,

В С Т А Н О В И В:

Військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь військової частини НОМЕР_1 суму переплати грошового забезпечення у розмірі 160714,29 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що надмірна виплата грошового забезпечення виникла внаслідок недобросовісної поведінки набувача ОСОБА_1 через його неправомірні дії, що підтверджується матеріалами службових розслідувань та виданих на основі них наказів командира військової частини НОМЕР_3 , а саме: наказу командира військової частини НОМЕР_3 (з основної діяльності) від 26.12.2023 № 6367; наказу командира військової частини НОМЕР_3 (з основної діяльності) від 26.12.2023 № 6361; наказу командира військової частини НОМЕР_3 (з основної діяльності) від 26.12.2023 № 6359.
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.07.2025 відповідачу встановлено 15-денний строк, з дня вручення її копії для подання відзиву разом з доказами. 
Відповідача було повідомлено про відкриття провадження у справі через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. 
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
У період з 27.12.2022 по 02.03.2024 ОСОБА_1 перебував на посаді заступника командира 1 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_3 та відповідно проходив військову службу у складі вказаної військової частини.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 66 від 03.03.2024 старшого лейтенанта ОСОБА_1 було зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду офіцера резерву взводу резерву роти резерву офіцерського складу військової частини НОМЕР_1 (а.с. 6). 
Листом від 03.05.2024 військова частина НОМЕР_3 надіслала позивачу акт приймання-передачі заборгованості з відшкодування завданих державі збитків відповідно до якого у зв`язку з несвоєчасним повідомленням про перебування військовослужбовців за межами військової частини без відповідного дозволу виникла переплата грошового забезпечення та визнано винним у даній переплаті старшого лейтенанта ОСОБА_1 , яка на день виключення із списків особового складу військової частини НОМЕР_3 старшого лейтенанта ОСОБА_1 в сумі 221009,77 грн. рахується, такою що не погашена.
Також зазначено, що заборгованість виникла внаслідок неналежного виконання службових обов`язків, а саме обов`язку щодо перевірки в підрозділах наявності (обліку) особового складу, чим ОСОБА_1 було завдано державі збитків на загальну суму 240370,77 грн.
Із загальної суми заборгованості 240370,77 грн. частково погашено 19361,00 грн. Тому залишок заборгованості, що передавався по цьому акту, становив 221009,77 грн. (а.с. 7).
Вказані обставини підтверджуються також наказами, виданими командиром військової частини НОМЕР_3 за результатами проведених службових розслідувань за фактом завданих державі збитків: від 26.12.2023 № 6367; від 26.12.2023 № 6361; від 26.12.2023 № 6359 (а.с. 9-зворт-18).
15.10.2024 ОСОБА_1 було звільнено з військової служби в запас згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.10.2024 № 310 та направлено на облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 5-зворот).
З урахуванням часткового погашення суми заборгованості відповідачем, залишок завданих державі збитків становить 160714, 29 грн., що підтверджується витягом з книги грошових стягнень і нарахувань ІНФОРМАЦІЯ_3 , на фінансовому забезпеченні якого перебуває військова частина НОМЕР_1 (а.с. 21).
ОСОБА_1 були надіслані листи від 11.03.2025 за вих. № 47/304 та від 10.04.2025 за вих. № 47/911 щодо відшкодування нанесених державі збитків у сумі 160714,29 грн., проте в добровільному порядку залишок заборгованості відповідачем сплачений не був. 
Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на таке.
Відповідно до частин першої та четвертої статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з абзацом першим статті 3 Закону України від 06.12.1991 № 1934-ХІІ «Про Збройні Сили України», статтями 1, 10 Закону України від 06.12.1991 № 1932-ХІІ «Про оборону України» Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.
Органом державної військової та виконавчої влади на місцях у системі Збройних Сил України є командири (начальники) військових частин (установ, організацій), яким Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24.03.1999 № 548-ХІV «Про затвердження Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі - Статут), надано повноваження органу виконавчої влади в системі Міністерства оборони України.
Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.
Згідно статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Відповідно до статті 16 Статуту кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Згідно із статтями 26, 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення злочину військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.
Закон України від 03.10.2019 № 160-IX «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі - Закон № 160-IX) визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків, визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків.
Відповідно до статті 1 цього Закону, матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.
Відповідно до частини першої та другої статті 3 Закону № 160-IX, підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:
1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3)причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
Відповідно до частини першої статті 13 Закону № 160-IX стягнення сум завданої шкоди в разі притягнення винної особи до матеріальної відповідальності здійснюється щомісяця із грошового забезпечення особи в розмірі до 20 відсотків її місячного грошового забезпечення.
Так, матеріалами справи підтверджено та судом встановлено, що наказами «Про результати службового розслідування за фактом нез`явлення на службі із лікування солдатом ОСОБА_2 » від 26.12.2023 № 6367; від 26.12.2023 № 6361; від 26.12.2023 № 6359 встановлено, факт неналежного виконання службових обов`язків ОСОБА_1 щодо перевірки в підрозділах наявності (обліку) особового складу та неповідомлення про неповернення до військової частини після лікування солдата ОСОБА_2 , що спричинило надлишкову виплату грошового забезпечення вказаному військовослужбовцю.
Суду не надано доказів оскарження відповідачем наказів, якими його притягнуто до матеріальної відповідальності.
Натомість, наявні докази часткового стягнення заборгованості з відповідача.
Таким чином, факт завданої відповідачем майнової шкоди на загальну суму 160714,29 грн. підтверджується матеріалами справи.
Відповідно до частини першої статті10 Закону №160-IX відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону. Відшкодування шкоди, завданої командиром (начальником), здійснюється на підставі наказу старшого за службовим становищем командира (начальника).
Особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір повністю або частково, передати для відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно або відремонтувати чи відновити пошкоджене, про що видається відповідний наказ. Не допускається відшкодування завданої шкоди рівноцінним майном у разі втрати чи пошкодження зброї, боєприпасів, спеціальної техніки та іншого майна, що відповідно до закону вилучене з цивільного обороту або обмежене в обороті (частина друга статті 10 Закону № 160-IX).
Згідно частини першої статті 12 Закону № 160-IX, у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.
Разом з тим, як встановлено під час розгляду адміністративної справи відповідачем у добровільному порядку не було відшкодовано вартість завданої майнової шкоди на суму 160714,29 грн. 
Враховуючи викладене, а також відсутність будь-яких заперечень та доказів з боку відповідача, суд дійшов висновку, що у справі достатньо доказів на підтвердження понесених позивачем збитків, завданих державі в особі військової частини НОМЕР_1 та невиплати їх у добровільному порядку, а тому позовні вимоги позивача - стягнути з відповідача на користь позивача завдану шкоду в розмірі 160714,29 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
У відповідності до вимог частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За встановлених в цій справі фактичних обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що основні (суттєві) аргументи позовної заяви є обґрунтованими, у зв`язку з чим позов військової частини НОМЕР_1 слід задовольнити повністю.
Оскільки спір вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, а також за відсутності витрат позивача – суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір), відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, стягненню з відповідача не підлягають.
Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

В И Р І Ш И В:

Позов військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення переплати грошового забезпечення - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 суму переплати грошового забезпечення у розмірі 160714,29 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 23.03.2026.

Суддя Василь НЕПОЧАТИХ