Дата документу 27.03.2026 Справа № 331/1478/25

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/1478/25 Головуючий у 1-й інстанції: Світлицька В.М. 
Провадження № 22-ц/807/60/26 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.
суддів: Гончар М.С.,
Онищенка Е.А.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу з апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 15 травня 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року представник АТ КБ «ПриватБанк» Савіхіна А.М. звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 30.05.2012, та приєднався до Умов та правил надання банківських послуг в тій редакції, що діяла на дату підписання, та розміщена на сайті банку. Відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 46 000,00 грн. В процесі користування рахунком відбулася заміна відсоткової ставки на 40,8 % річних. 23.12.2021 року відповідачем підписано заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, на підставі якої погоджені інші суттєві умови користування кредитним рахунком.
У зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань, станом на 20.01.2025 року відповідач має заборгованість 32 553,97 грн., яка складається з: 28 409,83 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 4 144,14 грн. – заборгованість за простроченими відсотками.
Посилаючись на зазначені обставини, представник АТ КБ «ПриватБанк» просила суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 30.05.2012 року у розмірі 32 553,97 грн., яка складається з наступного: 28 409,83 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 4 144,14 грн. – заборгованість за простроченими відсотками, а також судовий збір в сумі 2 422,00 грн. 
Заочним рішенням Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 15 травня 2025 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 30.05.2012 року у розмірі 28 409 гривень 83 копійки, що складається з заборгованості за тілом кредиту.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у сумі 2 113 гривень 85 копійок.
В іншій частині позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Мельникова Я.В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 4 144,14 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін. Стягнути з відповідача судові витрати.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивачем надано до суду копія Заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 23.12.2021 р., в якій зазначено персональні дані, адреса проживання та інша додаткова інформація, необхідна для отримання картки. Також з копії заяви чітко вбачається, що позичальник висловив згоду на укладення договору та особистим підписом засвідчив, що “Діючи на підставі власного волевиявлення, згідно зі ст. 634 ЦК України, підписанням цієї Заяви приєднується до розділу “Загальні положення”, підрозділів “Кредитні картки”, “Поточні рахунки”, “Використання картки”, “Віддалені канали обслуговування”, “Оплата частинами та Миттєва розстрочка”, “Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ “ПриватБанк” (далі - “Умови та Правила”), що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакції чинній на дату підписання цієї Заяви, які разом становлять Договір банківського рахунка (далі - Договір), приймає всі права та обов`язки, встановлені в цьому Договорі та зобов`язується їх належним чином виконувати.” Представник АТ КБ “ПриватБанк” звертає увагу на те, що в зазначеній Заяві, особисто підписаній відповідачем, передбачені основні умови кредитування. 
Тобто, відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування, зокрема щодо сплати відсотків. Починаючи з 23.12.2021 року відсотки нараховувалися відповідно до підписаної відповідачем Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а саме згідно п. 1.3. у розмірі 40,8%. При цьому за погодженою ставкою Банком нараховано відсотків у розмірі 4 144.14 грн. Тобто, сторонами при укладенні кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору, а тому підстави для відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення процентів за користування кредитом відсутні. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд не мав підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту в розмірі 4 144,14 грн.
Отже, рішення суду оскаржується в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення процентів у розмірі 4 144,14 грн, в іншій частині, а саме, в частині задоволених вимог про стягнення тіла кредиту, рішення суду не оскаржується, та, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 у справі № 186/1743/15-ц, яка, зокрема зазначає, у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду у даній справі лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення процентів у розмірі 4 144,14 грн.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
За нормами ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 13 статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін,з таких підстав.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам закону.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 30.05.2012 року ОСОБА_1 у ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», оформив анкету - заяву на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг не містить відсоткової ставки.
Крім того, 23.12.2021 року у АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 підписав заяву про приєднання до Умов та правил надання послуг, в якій вказав, що на підставі власного волевиявлення, згідно зі статтею 634 ЦК України, підписанням цієї заяви приєднується до розділів «Загальні положення», підрозділів «Кредитні карти», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддалені канали обслуговування», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка», «Миттєва розстрочка. Кредит готівкою», Умов та правил надання банківських послуг акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», що розміщені в мережі Інтернет за адресою www.privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання цієї заяви, які разом становлять договір банківського рахунка, приймає всі права та обов`язки, встановлені в цьому договорі, та зобов`язується їх належним чином виконувати. 
В заяві визначено істотні умови кредитування, диференційовано умови для карт «Універсальна», «Універсальна Gold», Преміальних карток Platinum, World Black Edition, Visa Signature, World Elite, Infinite. Серед іншого визначено тип кредиту - відновлювальна кредитна лінія, суму/ліміт кредиту - розмір кредитного ліміту не перевищує: 200 000 грн. для карт «Універсальна», 200 000 грн. для карт «Універсальна Gold», 300 000 грн. для Преміальної картки Platinum, 300 000 грн. для Преміальної картки World Black Edition, 300 000 грн. для Преміальної картки Visa Signature, 400 00 грн. для Преміальної картки World Elite, 800 00 грн. для Преміальної картки Infinite; строк кредитування - 12 місяців з пролонгацією, мета кредиту - споживчі цілі, процентна ставка, відсотків річних - 42,0 % для карт Універсальна, 40,8% - для карт Універсальна Gold, тип процентної ставки - фіксована, також регламентовано кількість та розмір платежів, періодичність їх внесення, визначені наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань у вигляді сплати пені, штрафів, визначено розмір процентної ставки, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків річних - 84,0% карт «Універсальна», 81,6% - для карт «Універсальна Gold».
Зі змісту виписки за договором № б/н за період з 13.08.2007 року по 22.01.2025 року слідує, що ОСОБА_1 користувався кредитною карткою, а саме розраховувався в магазинах, здійснював поповнення мобільного рахунку, переказ грошових коштів на інші рахунки, тобто активно користувався кредитними коштами.
Згідно з наданим банком розрахунком за вказаним кредитним договором, станом на 20.01.2025 року, заборгованість відповідача становить 32 553,97 грн., яка складається з: 28 409,83 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 4 144,14 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.
Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий.
Мотиви, якими керується апеляційний суд, та застосовані норми права.
За положеннями п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.
За приписами ч. 1 ст. 207 ЦК України договір вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Згідно положень ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України).
Частиною 1 статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлено однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
За приписами ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 
У статті 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За приписами частини першої ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За приписами частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджується Переліком типових документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 578/5 від 12 квітня 2012 року.
Банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри, як, зокрема, особові рахунки та виписки з них. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту (п. 57, п. 59, п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75).
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність укладеного між сторонами кредитного договору. Факт отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними підтверджується випискою по рахунку відповідача. Доказів, які б спростовували зазначені обставини, суду не надано.
Як зазначалося вище, рішення суду оскаржується в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення процентів у розмірі 4 144,14 грн.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення відсотків за користування кредитом у вказаній вище сумі.
Як правильно встановлено судом, анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 30.05.2012 року не містить узгодження умов щодо відсоткової ставки, а тому відсутні підстави для нарахування та стягнення відсотків за період з 30.05.2012 року по 22.12.2021 року.
23.12.2021 року ОСОБА_1 було підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, в якій сторонами погоджено істотні умови кредитного договору, зокрема, процентна ставка у розмірі 42,0% річних для картки «Універсальна», 40,8% річних для картки «Універсальна Gold».
Також судом встановлено, що згідно з наданим АТ КБ «Приватбанк» розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором за відсотками станом на 20.01.2025 року становить 4 144,14 грн.
Судом першої інстанції враховано, що згідно з розрахунком заборгованості за визначений банком період було нараховано відсотків за користування кредитом на суму 50 168,16 грн., в тому числі в період з 30.05.2012 року по 22.12.2021 року, коли відсоткова ставка між сторонами не була узгоджена, банком нараховано відсотки за користування кредитом в розмірі 36 509,23 грн. Отже, як правильно виснував суд, банком було здійснено безпідставне нарахування відсотків на суму 36 509,23 грн. 
Таким чином, з огляду на те, що АТ КБ «ПриватБанк» безпідставно нарахувало відсотків на суму 36 509,23 грн. за період з 30.05.2012 року по 22.12.2021 року, та одночасно заявило позовні вимоги про стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 4 144,14 грн., загальна сума нарахованих відсотків за весь період, зазначений в позові, становить 50 168,16 грн., що свідчить про сплату відповідачем відсотків в розмірі 46 024,02 грн. (50 168,16 грн. – 4 144,14 грн.), а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у відповідача відсутня заборгованість перед банком за відсотками за користування кредитом, що є підставою для відмови в задоволенні вказаних позовних вимог із зазначених підстав.
Встановленими судом обставинами та вищенаведеними нормами матеріального права спростовуються доводи апеляційної скарги про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 4 144,14 грн. 
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до повторень підстав позову, незгоди з рішенням суду першої інстанції, незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, тобто стосуються переоцінки доказів, яким була надана належна оцінка судом, і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка. Колегія суддів вважає, що в силу положень частини третьої статті 89 ЦПК України судом першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.
Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.
Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «РуїзТоріха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Заочне рішення Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 15 травня 2025 року у цій справі в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками залишити без змін.
В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалось та в апеляційному порядку не переглядалось.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повне судове рішення складено 27 березня 2026 року.

Головуючий Д.А. Трофимова 

Судді: М.С. Гончар

Е.А. Онищенко