ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 535/905/22  Номер провадження 22-ц/814/969/26	Головуючий у 1-й інстанції Мальцев С. О.  Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Пилипчук Л.І.,
судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,
секретар Дороженко Р.Г.,
з участю представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Саніна А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою заступника керівника Харківської обласної прокуратури Грюк Владислава Вікторовича 
на рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 16 вересня 2025 року, постановлене суддею Мальцевим С.О. (повний текст складено 26 вересня 2025 року),
у справі за позовом Дергачівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Малоданилівської селищної ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , треті особи: Державне агентство водних ресурсів в особі самостійного структурного підрозділу Сектору Держводагенства у Харківській області, Державна екологічна інспекція у Харківській області, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки та зобов`язання повернути земельну ділянку,

в с т а н о в и в:
03.08.2022 Керівник Дергачівської окружної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Малоданилівської селищної ради (об`єднана територіальна громада) звернувся в суд із указаним позовом.
В обґрунтування підстав позову зазначає, що 21.04.2020 Дергачівською місцевою прокуратурою, за результатами вивчення питання законності надання земельних ділянок державної власності на території Дергачівського району Харківської області, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про злочин за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України. 
У ході досудового розслідування встановлено, що рішенням Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 07.06.2013 №90, ОСОБА_2 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та передано у приватну власність земельну ділянку з кадастровим номером 6322083001:00:000:3160, площею 0,25 га за адресою: АДРЕСА_1 .
Зазначає, що усупереч вимогам статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» відповідне рішення сільської ради складено та підписано сільським головою без попереднього винесення даного питання на розгляд депутатів ради.
Крім того, рішенням Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 04.10.2013 №191 ОСОБА_2 було відмовлено у затвердженні відповідного проекту землеустрою, у зв`язку з його невідповідністю вимогам статей 39, 60-62, 186-1 ч.ч.2, 3 ЗК України. А саме, спірна земельна ділянка перебуває в межах прибережної захисної смуги земельної ділянки водного фонду, кадастровий номер 6322083000:21:000:001, яка розташована за межами населеного пункту на території Черкасько-Лозівської сільської ради та перебуває в оренді ОСОБА_5 .
Наголошує, що землі прибережних захисних смуг є землями водного фону України на які розповсюджується особливий порядок їх використання та надання їх у користування. Такі землі можуть змінювати володільця лише у випадках, прямо передбачених у Земельному та Водному кодексах України і такі обставини у спірних правовідносинах відсутні.
У подальшому, ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу від 18.09.2014, відчужив спірну земельну ділянку на користь ОСОБА_3 , яка 28.04.2016 продала її ОСОБА_4 , а 09.10.2017 остання відчужила її на користь ОСОБА_1 .
За даними Публічної кадастрової карти України та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 здійснила поділ спірної земельної ділянки з кадастровим номером 6322083000:21:000:001 та утворено 2 (дві) земельні ділянки з кадастровими номерами: 6322083001:00:000:3990, площею 0,1347 га та вартістю 230880,00 грн; та 6322083001:00:000:3989, площею 0,1153 га, вартістю 197621,00 грн, власником яких на даний час є ОСОБА_1 .
Із підстав викладеного, задля захисту інтересів держави та відновлення порушеного права, просить суд:
- визнати недійсними та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер 5247974 від 21.06.2013, видане реєстраційною службою Дергачівського районного управління юстиції у Харківській області, на підставі якого за ОСОБА_2 зареєстроване право власності на земельну ділянку, кадастровий номер: 6322083001:00:000:3160, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;
- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 6322083001:00:000:3160, площею 0,25 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , укладений 18.09.2014 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мангушевою О.С. та зареєстрований в реєстрі за № 961;
- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 6322083001:00:000:3160, площею 0,25 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , укладений 28.04.2016 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Н.А. та зареєстрований в реєстрі за №625;
- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 6322083001:00:000:3160, площею 0,25 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , укладений 10.10.2017 між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Шаульською Н.І. та зареєстрований в реєстрі за №1435;
- зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку, загальною площею 0,1153 га (кадастровий номер 6322083001:00:000:3989), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , у комунальну власність в особі Малоданилівської селищної ради (об`єднаної територіальної громади) Дергачівського району Харківської області;
- зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку, загальною площею 0,1347 га (кадастровий номер 6322083001:00:000:3990), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , у комунальну власність в особі Малоданилівської селищної ради (об`єднаної територіальної громади) Дергачівського району Харківської області.
Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 16.09.2025 відмовлено у задоволенні позову Дергачівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Малоданилівської селищної ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки та зобов`язання повернути земельну ділянку.
Рішення районного суду вмотивовано тим, що вимоги прокурора про визнання недійсним і скасування рішення органу місцевого самоврядування, свідоцтва про право власності, правочинів, за якими право власності на спірну земельну ділянку перейшло до кінцевого набувача та зобов`язання повернути земельні ділянки, не є належним і ефективним способом захисту порушеного права. А саме, прокурор звернувся до суду з вимогами негаторного характеру, коли до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення щодо віндикаційного позову, оскільки відсутні належні і допустимі докази про те, що спірна земельна ділянка належить до категорій земель, які виключені із цивільного обороту, або до земель обмежених у цивільному обороті (наприклад, землі водного фонду), а надані позивачем докази не підтверджують належність спірної ділянки до земель водного фонду України.
Крім цього, суд першої інстанції врахувавши положення Закону України №4292-ІХ від 12.03.2025, яким внесені зміни, зокрема до статті 388 ЦК України, і які мають зворотню дію в часі, дійшов висновку, що установлений законом строк 10 років для звернення в суд із відповідним позовом сплив.
Не погодившись із указаним рішенням, заступник керівника Харківської обласної прокуратури Грюк В.В. оскаржив його в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити. 
Із підстав, раніше детально викладених у позовній заяві, доводить, що спірна земельна незаконно вибула із комунальної власності Малоданилівської селищної ради, оскільки питання затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, а також її подальшої передачі у приватну власність ОСОБА_2 не виносилося на розгляд засідання сесії сільської ради та відповідне рішення не приймалося.
Поза увагою районного суду залишився той факт, що попередньо, рішенням Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 04.10.2013 №191 ОСОБА_2 вже було відмовлено у затвердженні відповідної технічної документації, оскільки спірна земельна ділянка перебуває в межах прибережної захисної смуги земельної ділянки водного фонду, кадастровий номер 6322083000:21:000:001, яка розташована за межами населеного пункту на території Черкасько-Лозівської сільської ради та перебуває в оренді ОСОБА_5 .
Обставини викладеного також підтверджується листом Державної екологічної інспекції у Харківській області від 14.08.2019 №2963/02-06, за змістом якого передача у приватну власність земельної ділянки з кадастровим номером 6322083001:00:000:3160, що фактично розташована в прибережно-захисній смузі (землі водного фонду), здійснено для інших, не передбачених ст.59 ЗК України видів діяльності, що є порушенням ст.85 ВК України.
Посилаючись на положення статті 60 ЗК України та статтю 88 ВК України доводить, що існування прибережних захисних смуг визначеної ширини прямо передбачене нормами закону. Відтак відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.
Зазначає, що перебування спірних земельних ділянок в межах прибережної захисної смуги підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: 1) листом Державної екологічної інспекції у Харківській області від 14.08.2019 №2863/02-06; 2) актом №555/11-02/02-06 перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства від 30.07-12.08.2019; 3) відомостями з поземельних книг на спірні земельні ділянки та витягами; 4) технічною документацією, складеною на замовлення ОСОБА_1 у 2020 році, де наведено схеми розташування спірних земельних ділянок із зазначенням на них прибережної захисної смуги та площі, яку вона займає; 5) знімками з Публічної кадастрової карти.
Посилаючись на сталу позиція Верховного Суду, зокрема, викладену у справах №910/14139/20, №545/1847/20, №924/820/21, №372/1859/20, доводить, що захист інтересів держави на землі водного фонду має відбуватися шляхом пред`явлення негаторних позовів.
Просить врахувати позицію Верховного Суду, викладену у справі №910/13356/17 від 20.10.2020, за змістом якої способом захисту у негаторних правовідносинах є вимога, яка забезпечить законному володільцю реальну можливість користуватися і розпоряджатися майном тим чи іншим способом (зобов`язання повернути або звільнити майно, виселення, знесення, накладення заборони на вчинення щодо майна неправомірних дій). Таким чином, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням норм Земельного кодексу України та Водного кодексу України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави.
Із підстав викладеного та враховуючи допущення порушення вимог законодавства при розпорядженні та використанні земель водного фонду, які також є землями обмеженої оборотоздатності, вважає вірним та ефективним способом захисту інтересів держави подання саме негаторного позову, який може бути заявлений упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця земельних ділянок водного фонду, що і має місце у позовній заяві.
Вважає, що з огляду на те, що спірні земельні ділянки не могли бути передані у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, оскільки для цього існували законодавчі перешкоди, про які сторони оспорюваних договорів знали чи повинні були знати, поведінка обох його сторін не була добросовісною.
Таким чином, позовні вимоги прокурора про визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки та зобов`язання повернути земельні ділянки є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Вважає, шо наявні у справ докази у своїй сукупності свідчать про недобросовісність набуття ОСОБА_2 земельної ділянки водного фонду та її відчуження, а також недобросовісність ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 при її придбанні за договорами купівлі-продажу від 18.09.2014, 28.04.2016 та 10.10.2017 відповідно. Також, про недобросовісність ОСОБА_1 при придбанні земельної ділянки з кадастровим номером 6322083001:00:000:3160, яка в подальшому була поділена на земельні ділянки з кадастровими номерами 6322083001:00:000:3989 та 6322083001:00:000:3990, свідчать знімки з Публічної кадастрової карти та відкриті дані земельного кадастру України, з яких вбачається розташування спірних земельних ділянок на березі водного об`єкту. Крім того, в Технічній документації, складеній на замовлення ОСОБА_1 у 2020 році, наведено схеми розташування спірних земельних ділянок із зазначенням на них прибережної захисної смуги та площі, яку вона займає.
Тобто відповідачі в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих, характерних для земель водного фонду природних ознак (берег водного об`єкту) спірних земельних ділянок, знали або, проявивши розумну обачність, могли і повинні були знати про те, що земельні ділянки перебувають у межах земель водного фонду, а тому вибули з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить їх добросовісність під час набуття земельних ділянок у власність під обґрунтований сумнів.
Звертає увагу, що вперше право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6322083001:00:000:3160 (з відкриттям розділу) зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18.06.2013 (інформаційна довідка від 23.12.2021 № 292223811). З даним позовом прокурор звернувся до суду в 2022 році. Тобто, з моменту реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на спірну земельну ділянку минуло менше 10 років. Таким чином, суд першої інстанції помилково визнав, що положення Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» від 12.03.2025 підлягають застосовуванню до спірних правовідносин.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 11.11.2025 відкрито апеляційне провадження; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 12.11.2025.
25.02.2026 до Полтавського апеляційного суду надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Саніна А.О. на апеляційну скаргу, яку просить залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін. 
Зазначає, що лист Державної екологічної інспекції України №2863/02-06 від 14.08.2019 не містить навіть орієнтовне визначення меж прибережної захисної смуги, ступінь її накладення на земельну ділянку (якщо таке має місце), не зазначено про здійснення будь-яких вимірювань, а лише зазначено, що під час візуального обстеження земельної ділянки встановлено, що земельна ділянка за кадастровим номером 6322083001:00:000:3160, площею 0,25 га розташована в межах населеного пункту на схилі берегу водного об`єкту (площа водного дзеркала (ставка) більш ніж 5 га).
Тоді як, Акт №55/11-02/02-06 перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства за 30.07-12.08.2019 був складений інспектором лише на підставі візуального обстеження, з урахуванням даних публічної кадастрової карти. При цьому, в акті зазначено, що, оскільки дані земельні ділянки вважаються сформованими, що передбачає визначення їх площі та меж, встановити факт зайняття охоронної зони водоймища, а також встановити факт зайняття охоронної зони водоймища можливо тільки шляхом інструментального вимірювання кутових і лінійних величин за наявними геодезичними даними.
Зазначає, що зі змісту Поземельних книг та Витяги з Державного земельного кадастру вбачається, що на спірних земельних ділянках встановлені обмеження у використанні спірних земельних ділянок, а саме: Прибережна захисна смуга вздовж річок, навколо водойм та на островах із зазначенням площі такого обмеження. При цьому звертає увагу, що у матеріалах справи відсутні будь-які копії документів, на які посилається прокурор, оскільки ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 02.04.2025 у справі №535/905/22 повернуто представнику Дергачівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Малоданилівської селищної ради копії скріншоту з Публічної кадастрової карти, Інформацію з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6322083001:00:000:3989, поземельну книгу на земельну ділянку з кадастровим номером 6322083001:00:000:3989, Інформацію з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6322083001:00:000:3990, поземельну книгу на земельну ділянку з кадастровим номером 6322083001:00:000:3990. Натомість, технічною документацією, складеною на замовлення ОСОБА_1 у 2020 році, наведено схеми розташування спірних земельних ділянок із зазначенням на них прибережної захисної смуги та площі, яку вона займає.
Тобто, розташування спірних земельних ділянок у межах прибережної захисної смуги прокурор обґрунтовує доказами, які підтверджують обставини, що мали місце за три роки до подання позову (біля шести років назад). Між тим, зважаючи на те, що розмір прибережної захисної смуги, ступінь її накладання на земельну ділянку (повністю або частково) повинні визначатися з урахуванням нормативних розмірів прибережних захисних смуг (50 м. у спірному випадку) та з урахуванням урізу води у меженний період, докази які подаються позивачем повинні підтверджувати актуальні фактичні дані: актуальні кутові і лінійні величини за наявними геодезичними даними, актуальний уріз води, які в силу природних факторів (опадів, змін клімату, господарської діяльності людини) є змінними величинами.
Вважає, що вимога прокурора зобов`язати повернути земельну ділянку, за відсутності підтвердження належності цієї земельної ділянки до земель водного фонду, не є ефективним способом захисту прав позивача. Окрім цього, для витребування майна оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскарження всього ланцюга договорів та інших правочинів щодо спірного майна не є ефективним способом захисту прав. При цьому позивач у межах розгляду справи про витребування майна із чужого володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, без заявлення вимоги про визнання його недійсним; таке рішення за умови його невідповідності закону не зумовлює правових наслідків, на які воно спрямоване. Подібні за змістом висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №183/1617/16, від 21.08.2019 у справі №911/3681/17, від 01.10.2019 та 15.10.2019 у справах №911/2034/16 та №911/3749/17, від 19.11.2019 у справі №911/3680/17.
Наголошує на доцільності врахування сталої позиції Верховного Суду щодо дотримання принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини. При цьому звертає увагу, що за час володіння спірними земельними ділянками ОСОБА_6 здійснила їх поліпшення, витратила власні та сімейні кошти у розмірі 300 000,00 доларів на будівництво будинку та облаштування прибудинкової території відповідно до цільового призначення. В будинку зареєстровані і проживають малолітні діти. Тобто, повернення земельної ділянки разом із побудованим на ній житловим будинком, покладатиме надмірний індивідуальний тягар на особу, яка володіє земельною ділянкою протягом тривалого часу та здійснила її поліпшення, а отже порушить справедливий баланс інтересів сторін і призведе до безпідставного збагачення Малоданилівської територіальної громади. 
У суді апеляційної інстанції представник відповідачки ОСОБА_1 - адвокат Санін А.О. проти задоволення апеляційної скарги заперечив з підстав, раніше детально викладених ним у відзиві на апеляційну скаргу. 
Інші учасники судового процесу, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, в судове засідання не з`явилися, що з огляду на вимоги частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. 
Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 21.06.2013 за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6322083001:00:000:3160, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_1 ./а.с.119 т.1/
18.09.2014 ОСОБА_2 відчужив земельну ділянку з кадастровим номером 6322083001:00:000:3160 на користь ОСОБА_3 , про що укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мангушевою О.С., зареєстровано в реєстрі за №961./а.с.121-122 т.1/
28.04.2016 ОСОБА_3 відчужила указану земельну ділянку на користь ОСОБА_4 , про що укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Н.А., зареєстровано в реєстрі за №625./а.с.124-125 т.1/
09.10.2017 ОСОБА_4 відчужила спірну земельну ділянку на користь ОСОБА_1 , про що укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шаульською Н.І., зареєстровано в реєстрі за №1435./а.с.127-128 т.1/
31.07.2019 Дергачівська РДА Харківської області листом №01-61/2517 повідомила керівника Дергачівської місцевої прокуратури, що у протоколах ХХХІ-ХХХІІ сесій VІ скликання Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області та документах (рішення, заяви, висновки_ до них за 2013 рік, рішення про передачу у приватну власність ОСОБА_7 , ОСОБА_2 земельних ділянок для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських споруд та заяв про отримання дозволу на розроблення проектів землеустрою не виявлено./а.с.60 т.1/ 
14.08.2019 Державна екологічна інспекція у Харківській області повідомила керівника Дергачівської місцевої прокуратури листом №2963/02-06, що під час візуального обстеження з АДРЕСА_2 встановлено, що земельні ділянки з кадастровими номерами 6322083001:00:000:3160; 6322083001:00:000:3161 розташовані у межах населеного пункту, на схилі берегу водного об`єкта (площа водного дзеркала (ставка) більш ніж 5 метрів). Межі земельних ділянок винесені в натурі, частково огороджені. На земельній ділянці з кадастровим номером 6322083001:00:000:3161 здійснюється будівництво капітальної споруди.
Розміри прибережної захисної смуги водного об`єкта, що розташований поруч з земельними ділянками з кадастровими номерами 6322083001:00:000:3160, 6322083001:00:000:3161, не встановлені та не винесені в натуру, що є порушенням статті 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статті 87 ВК України. 
Перевіркою установлено, що передача у приватну власність земельних ділянок з кадастровими номерами 6322083001:00:000:3160, 6322083001:00:000:3161, що фактично розташовані в прибережно-захисній смузі (землі водного фонду), здійснено для інших, не передбачених статтею 59 ЗК України видів діяльності. Зазначене є порушенням статті 85 ВК України, статті 59 ЗК України./а.с.33-42 т.1/ 
18.02.2020 Малоданилівська селищна рада Дергачівського району Харківської області листом №2220-20 повідомила керівника Дергачівської місцевої прокуратури, що у період із 30.07.2019 по 12.08.2019 державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції у Харківській області Чорноморець М.С. та ОСОБА_8 проведено позапланову перевірку Малоданилівської селищної ради щодо додержання вимог природоохоронного законодавства в частині делегованих повноважень. 
За результатами проведеної перевірки був складений припис №65/02-13 від 14.08.2019, відповідно до якого Малоданилівській селищній раді було приписано:
- вирішити питання стосовне винесення в натуру, прибережно-захисної смуги водного об`єкту, що розташований поруч з земельними ділянками за кадастровими номерами 6322083001:00:000:3160; 6322083001:00:000: 3161 та забезпечити додержання режиму цих територій;
- забезпечити здійснення контролю за додержанням природоохоронного законодавства в частині раціонального використання і охорони земель;
- здійснити заходи щодо повернення земельних ділянок, що фактично розташовані в прибережно-захисних смугах (землі водного фонду), та надані у власність для інших, не передбачених статтею 59 ЗК України вид діяльності з кадастровими номерами 6322083001:00:000:3160; 6322083001:00:000: 3161.
Просить керівника Дергачівської місцевої прокуратури вжити заходи щодо повернення у комунальну власність Малоданилівської об`єднаної територіальної громади земельних ділянок із кадастровими номерами 6322083001:00:000:3160, 6322083001:00:000:3161, які фактично розташовані в прибережно-захисних смугах (землі водного фонду)./а.с.31-32 т.1/
21.04.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення кваліфіковане за частиною першою статті 364 КК України, яке було самостійно виявлено прокурором під час опрацювання відомостей, які розміщені на Публічній кадастровій карті України, а саме, щодо земельних ділянок з кадастровими номерами 6322083001:00:000:3160, 6322083001:00:000:3161, установлено, що згідно даних Публічної кадастрової карти України указані земельні ділянки розташовані на схилі берегу водного об`єкту (площа водного дзеркала (ставка) більше ніж 5 га).
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Інформації відділу у Дергачівському районі ГУ Держгеокадастру у Харківській області земельна ділянка з кадастровим номером 6322083001:00:000:3160 перебуває у власності ОСОБА_1 (дата реєстрації права власності - 09.10.2017). Земельна ділянка з кадастровим номером 6322083001:00:000:3161 перебуває у спільній власності ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (дата реєстрації права власності- 18.03.2019). Разом із цим, відповідно до статті 60 ЗК України, ст.88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води шириною: для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари метрів. Таким чином, вказане може свідчити про вчинення посадовими особами Черкасько-Лозівської сільської ради злочину, передбаченого ч.1 ст.364 КК України./а.с.29-30 т.1/
08.02.2022 ГУ Держгеокадастру у Харківській області повідомило Дергачівську окружну прокуратуру, що на підставі технічної документації з землеустрою щодо поділу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_2 , розробленої на замовлення власника земельної ділянки ОСОБА_1 та нотаріально посвідченої заяви 11.06.2020 здійснено поділ земельної ділянки з кадастровим номером 6322083001:00:000:3160. У результаті поділу утворилися земельні ділянки площею 0,1153 га, кадастровий номер 6322083001:00:000:3989 та площею 0,1347 га, кадастровий номер 6322083001:00:000:3990./а.с.151-152 т.1/ 
10.20.2023 ГУ Держгеокадастру у Харківській області листом №18-855/19 повідомило, що відповідно до Книг записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, наявних у відділі надходження зареєстрованих правовстановлюючих документів на вказані земельні ділянки не встановлено. 
Земельна ділянка з кадастровим номером 6322083001:00:000:3160 площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована в Державному земельному кадастрі 04.06.2013 за заявою ОСОБА_2 . Згідно з даними Державного земельного кадастру, отриманими в порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав на нерухоме майно, земельна ділянка з кадастровим номером 6322083001:00:000:3160 перебуває у власності ОСОБА_1 (дата реєстрації права власності - 09.10.2017). Документа із землеустрою в архіві відділу відсутня./а.с.44-45 т.1/
16.02.2022 керівник Дергачівської окружної прокуратури повідомив голову Малоданилівської селищної ради про наявність підстав для застосування представницьких повноважень в інтересах держави в особі Малоданилівської селищної ради. 
Зазначено, що на підставі ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» Дергачівською окружною прокуратурою з метою захисту інтересів держави прийнято рішення звернутися до Дергачівського районного суду Харківської області в інтересах держави в особі Малоданилівської селищної ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки та зобов`язання повернути земельні ділянки./а.с.153-154 т.1/
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд виходив із того, що прокурором заявлено позов в інтересах неволодіючого власника, а тому за встановлених обставин належним способом захисту порушеного права є вимога про витребування майна (спірної земельної ділянки) із чужого незаконного володіння відповідно до статті 388 ЦК України.
Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції не погоджується з таких підстав 
Стосовно норм матеріального права, колегія суддів ураховує наступне
Відповідно до статті 2 Закону України «Про охорону земель» об`єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України.
Статтею 19 ЗК України передбачено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, зокрема на землі історико-культурного призначення, землі водного фонду.
Згідно із частиною першою статті 58 ЗК України та статтею 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.
Таким чином, до земель водного фонду України відносяться, зокрема, землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню й належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.
Чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.
Відтак, змістом статті 59 ЗК України передбачено обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлено можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди.
Відповідно до частини четвертої статті 84 ЗК України землі водного фонду не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством.
Випадки передачі земель водного фонду до приватної власності, зокрема громадян, передбачені змістом частини другої статті 59 ЗК України.
Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту (частина четверта статті 59 ЗК України).
Відтак, землі під водними об`єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) і каналами; іншими водними об`єктами; підземними водами та джерелами; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі, зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не можуть передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.
Крім того, за положеннями статті 60 ЗК України та статті 88 ВК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. Правовий режим прибережних смуг визначається статтями 60-62 ЗК України та статтями 1, 88-90 ВК України.
Відповідно до статті 60 ЗК України, статті 88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер- 100 метрів.
Прибережна захисна смуга - частина водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій установлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони.
Згідно зі статтею 61 ЗК України, статтею 89 ВК України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. Зокрема, у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів тощо. Об`єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому не порушується її режим. Не придатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг.
Відтак, прибережна захисна смуга - це частина водоохоронної зони визначеної законодавством ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено особливий режим.
Постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1996 №486 затверджено Порядок визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них (далі - Порядок № 486).
Відповідно до пункту 1 Порядку №486, цей Порядок встановлює єдиний правовий механізм визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них.
Пунктами 4, 5 Порядку №486 визначено, що у межах водоохоронних зон виділяються землі прибережних захисних смуг та смуги відведення з особливим режимом їх використання відповідно до статей 88 - 91 ВК України. Розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно-технічної документації. Проекти цих зон розробляються на замовлення фізичних та юридичних осіб, узгоджуються з власниками землі, землекористувачами, Мінприроди, Держводагентством та територіальними органами Держземагентства, а на території Автономної Республіки Крим- з органами виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань екології та природних ресурсів, водного господарства та земельних ресурсів і затверджуються відповідними місцевими органами виконавчої влади або виконавчими комітетами рад.
Водночас, відповідно до правового висновку, викладеного у змісті постанов Верховного Суду України від 01.07.2015 у справі №6-184цс15, Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №810/726/18, від 24.04.2019 у справі №826/13358/17, при наданні земельної ділянки за відсутності проєкту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги, необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон.
Зазначений висновок узгоджується також зі змістом постанов Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 469/1393/16-ц, від 28.07.2018 у справі №504/2864/13-ц, від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц, від 11.09.2019 у справі №487/10132/14.
Як зауважено Верховним Судом у постанові від 08.11.2023 у справі №372/4149/18, застосовуючи зазначені норми права, суди повинні встановити фактичні обставини справи безпосередньо на момент виникнення спірних правовідносин відповідно до диспозиції зазначених норм та на підставі наданих сторонами доказів, надати оцінку юридичним фактам, що мають значення для справи, зокрема встановити категорію землі, факт її зміни та підстави цієї зміни.
Установлюючи фактичні обставини справи, суд має застосовувати всі можливі джерела та засоби доказування, передбачені нормами матеріального та процесуального права відповідно до положень процесуального закону.
Спірні правовідносини у справі, яка є предметом апеляційного перегляду виникли щодо належності спірних земельних ділянок до земель водного фонду.
Під час розгляду справ про повернення земельних ділянок водного фонду першочергово підлягають встановленню обставини накладення таких земельних ділянок на землі водного фонду на час їх виділення у власність громадян, а у справі, яка є предметом апеляційного перегляду, - на прибережну захисну смугу. 
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).
При вирішенні справи суд має з`ясувати, у зв`язку із чим між сторонами виник спір та якими обставинами кожна із сторін конфлікту доводить обґрунтованість своєї позиції.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13 (провадження № 14-400цс19) наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (постанови Великої Палати Верховного Суду від 31.01.2020 у справі №370/999/16-ц, від 07.04.2020 у справі №372/1684/14-ц, постанова Верховного Суду від 04.08.2021 у справі №263/11779/16-ц).
При постановленні рішення суд першої інстанції викладені норми права неправильно застосував, залишивши поза увагою, що питання затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, а також її подальшої передачі у приватну власність ОСОБА_2 не виносилося на розгляд засідання сесії Малоданилівської селищної радита відповідне рішення не приймалося.
Натомість, попередньо, рішенням Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 04.10.2013 №191 ОСОБА_2 було відмовлено у затвердженні відповідної технічної документації, з тих підстав, що спірна земельна ділянка перебуває в межах прибережної захисної смуги земельної ділянки водного фонду, кадастровий номер 6322083000:21:000:001, яка розташована за межами населеного пункту на території Черкасько-Лозівської сільської ради.
Обставини викладеного встановлені Державною екологічною інспекцією у Харківській області при складанні Акту №555/11-02/02-06 перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства та винесення Приписів від 14.08.2019 №65/02-13 та узгоджуються із технічною документацією, складеною на замовлення ОСОБА_1 у 2020 році, де наведено схеми розташування спірних земельних ділянок із зазначенням на них прибережної захисної смуги та площі, яку вона займає. При цьому відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.
Стосовно способу захисту порушеного права, колегія суддів ураховує наступне
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права.
Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.
Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Суд вправі застосовувати способи захисту цивільних прав, які випливають із характеру правопорушень, визначених спеціальними нормами права, а також повинен ураховувати критерії ефективності таких засобів захисту та вимоги частин другої-п`ятої статті 13 ЦК України щодо недопущення зловживання свободою при здійсненні цивільних прав особою.
Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, а також можливість їх захистити іншим способом, встановленим договором або законом чи судом у визначених законом випадках, закріплені у частині другій статті 16 ЦК України. Глава 29 ЦК України передбачає, зокрема, такі способи захисту права власності, як витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) та усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов).
Власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть, якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (частина друга статті 152 ЗК України).
Перелік способів захисту земельних прав викладений у частині третій статті 152 ЗК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, зокрема визначеним зазначеною частиною, абож іншим способом, який передбачений законом.
Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).
Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.
У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.
Заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам ЗК України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього Кодексу.
Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.
На негаторний позов не поширюються вимоги щодо позовної давності, оскільки з таким позовом можна звернутися в будь-який час, допоки існують правовідносини та правопорушення.
Отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як таке, що не пов`язане з позбавленням володіння, порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади.
У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку потрібно розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу, допоки триватиме порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду.
Власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку.
Зазначені висновки щодо належного способу захисту порушеного права викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №469/1044/17-ц (провадження № 14-317цс19).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) зазначила, що питання розмежування віндикаційного та негаторного позовів висвітлювалось і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18). Зокрема, в пункті 39 зазначено, що визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду; в пункті 89 зазначено, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника. З огляду на усталену практику Великої Палати Верховного Суду, з метою більш чіткого і ясного викладення своєї правової позиції, Велика Палата Верховного Суду вважала за доцільне частково відступити від зазначених висновків шляхом такого уточнення: визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном; відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника, включаючи право володіння.
У постановах від 07.04.2020 у справі №372/1684/14-ц (провадження № 14-740цс19), від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду, тобто на вказану вимогу не поширюється позовна давність.
Із огляду на підстави позову та характер позовних вимог у цій справі, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги, що, оскільки спірна земельна ділянка перебуває в межах прибережної захисної смуги земельної ділянки водного фонду, то належним способом захисту інтересів держави є звернення в суд із негаторним позовом. 
Між тим, слушними є доводи сторони відповідача, що для витребування майна оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскарження всього ланцюга договорів та інших правочинів щодо спірного майна не є ефективним способом захисту прав. При цьому позивач у межах розгляду справи про витребування майна із чужого володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, без заявлення вимоги про визнання його недійсним; таке рішення за умови його невідповідності закону не зумовлює правових наслідків, на які воно спрямоване. Подібні за змістом висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №183/1617/16, від 21.08.2019 у справі №911/3681/17, від 01.10.2019 та 15.10.2019 у справах №911/2034/16 та №911/3749/17, від 19.11.2019 у справі №911/3680/17.
Стосовно добросовісності набувача земельної ділянки, колегія суддів ураховує наступне
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (частина друга статті 328 ЦК України).
За загальним правилом, закріпленим у статті 387 ЦК України, власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.
Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.
Правила частини першої статті 388 ЦК України стосуються випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У частині третій цієї ж статті передбачено самостійне правило: якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача в усіх випадках. 
Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №922/3537/17).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2023 у справі №233/4365/18 вказано, що: «Вирішуючи питання про можливість витребування від відповідача майна, зокрема про наявність або відсутність підстав для застосування статті 388 ЦК України, слід враховувати висновки Великої Палати Верховного Суду щодо необхідності оцінювати добросовісність поведінки насамперед зареєстрованого володільця нерухомого майна, а також висновок про те, що не може вважатися добросовісною особа, яка знала чи могла знати про порушення порядку реалізації майна або знала чи могла знати про набуття нею майна всупереч закону (постанова від 22.06.2021 у справі №200/606/18, від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, від 06.07.2022 у справі №914/2618/16, від 21.09.2022 у справі №908/976/19).»
Як убачається із матеріалів справи, спірна земельна ділянка перебуває в межах прибережної захисної смуги земельної ділянки водного фонду і ОСОБА_1 , набувши право власності та проявивши розумну обачність, не могла не знати про незаконність набуття такої земельної ділянки. Відтак його дії не можуть вважатися такими, які покладалися на легітимність добросовісних дій органу місцевого самоврядування. Оскільки згідно зі сталою позицією Великої Палати Верховного Суду, зокрема, сформованою у справі №200/606/18 від 22.06.2021, не може вважатися добросовісною особа, яка знала чи мала знати про набуття нею майна всупереч закону.
Повернення державі земельної ділянки, незаконно відчуженої фізичній особі органом місцевого самоврядування у цій справі, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом земельної ділянки - належністю її до земель лісогосподарського призначення.
З огляду на викладене, загальний інтерес у контролі за використанням земельної ділянки за цільовим призначенням для гарантування безпечності довкілля та непогіршення екологічної ситуації у цій справі переважає приватний інтерес у збереженні земельної ділянки у власності. Крім того, з урахування характеру спірних правовідносин, установлених обставини та застосованих правових норм, колегія суддів не вбачає невідповідності заходу втручання держави в право власності відповідачки критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення районного суду скасуванню, із постановленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури Грюк Владислава Вікторовича - задовольнити частково.
Рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 16 вересня 2025 року - скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позов Дергачівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Малоданилівської селищної ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки та зобов`язання повернути земельну ділянку - задовольнити частково. 
Визнати недійсними та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер 5247974 від 21.06.2013, видане реєстраційною службою Дергачівського районного управління юстиції у Харківській області, на підставі якого за ОСОБА_2 зареєстроване право власності на земельну ділянку, кадастровий номер: 6322083001:00:000:3160, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;
Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 6322083001:00:000:3160, площею 0,25 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , укладений 18.09.2014 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мангушевою О.С. та зареєстрований в реєстрі за № 961.
Зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку, загальною площею 0,1153 га (кадастровий номер 6322083001:00:000:3989), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , у комунальну власність в особі Малоданилівської селищної ради (об`єднаної територіальної громади) Дергачівського району Харківської області.
Зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку, загальною площею 0,1347 га (кадастровий номер 6322083001:00:000:3990), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , у комунальну власність в особі Малоданилівської селищної ради (об`єднаної територіальної громади) Дергачівського району Харківської області.
В іншій частині позовних вимог відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 31.03.2026.

Головуючий суддя         Л.І. Пилипчук

Судді           Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак