ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
61022, м. Харків, пр. Науки, 5
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
03.04.2026  Справа №905/27/26  
Господарський суд Донецької області у складі судді Чернової О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу
за позовом: Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», м. Дружківка Донецької області
до відповідача: Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м. Покровськ Донецької області
про стягнення 861715,89грн, з яких 3% річних – 246134,19грн, інфляційні втрати – 615581,70грн,

Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго», м. Дружківка Донецької області звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м. Покровськ Донецької області про стягнення 861715,89грн, з яких 3% річних – 246134,19грн, інфляційні втрати – 615581,70грн.
В обґрунтування позовних вимоги позивач посилається на належне виконання відповідачем умов договору №43/32 від 15.10.2014 на поставку теплової енергії, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість за період з січня по грудень 2022 року в розмірі 11836492,90грн, яка підтверджена рішенням Господарського суду Донецької області від 30.01.2025 у справі №905/1345/24, внаслідок чого позивачем нараховані 3% річних та інфляційні втрати.
На підтвердження вказаних обставин позивач долучив до матеріалів справи копію рішення Господарського суду Донецької області від 30.01.2025 у справі №905/1345/24.
Нормативно свої позовні вимоги позивач обґрунтовує посиланням на статті 526, 599, 610-612, 625 Цивільного кодексу України.
З дотриманням приписів ст.6 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/27/26 визначено суддю Чернову О.В.
Ухвалою Господарського суду Донецької області від 19.01.2026 позовну заяву Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», м. Дружківка Донецької області залишено без руху. Встановлено строк та спосіб для усунення недоліків позовної заяви.
26.01.2026 від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій зазначає про арифметичну помилку в позовні заяві, визначає правильну суму позовних вимог та надає докази доплати судового збору.
Ухвалою Господарського суду Донецької області від 02.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/27/26. Справу №905/27/26 постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.
17.02.2026 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідач зазначає, що на виконання рішення Господарського суду від 30.01.2025 по справі №905/1345/24, заборгованість у загальному розмірі 11836492,90грн було погашено відповідачем, на підтвердження чого надає платіжні інструкції №641 від 19.11.2025, №1184 від 24.11.2025 та №1190 від 24.11.2025. Як зазначає відповідач, ним було здійснено перевірку розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих позивачем на заборгованість, та проти вказаного розрахунку у відповідача заперечень не має.
17.02.2026 від відповідача надійшла заява про розстрочення виконання рішення, за змістом якої просить розстрочити виконання рішення на 12 місяців. Свою заяву він аргументує тим, що відповідач має ще одну заборгованість перед відповідачем за договором поставки №43/32 від 15.10.2024, що сталась через складний фінансовий стан відповідача, викликаного повномасштабним вторгненням Російської Федерації та активними бойовими діями на території Донецької області. Також відповідач зазначає, що неможливість здійснити розрахунок за заборгованостями викликано зменшенням обсягів реалізації, через активні бойові дії в Донецькій області; відсутністю повних розрахунків споживачів компанії за отримані послуги; збитковістю тарифів; руйнуванню та необхідністю подальшого відновлення інфраструктури; позбавленням можливості обчислювати обсяги водовідведення та рахунки на послуги споживачам в умовах відсутності централізованого водопостачання; відволіканням обігових коштів на проведення евакуаційних заходів в структурних підрозділах відповідача. На підтвердження скрутного фінансового становища відповідач надав звіт про фінансовий стан на 30 вересня 2025 року та звіт про фінансові результати за 30 вересня 2025 року.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.46 Господарського процесуального кодексу України та ч.1 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України відповідач, зокрема, має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.
Визнання позову відповідачем це безумовне погодження задовольнити матеріально-правову вимогу позивача в тому вигляді, в якому вона міститься у позовній заяві.
Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.191 Господарського процесуального кодексу України до ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на вчинення цієї процесуальної дії.
У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє (ч.6 ст.46 Господарського процесуального кодексу України, ч. 5ст.191 Господарського процесуального кодексу України).
Суд встановив, що фактично у відзиві відповідач визнав позов, заяву вчинено представником Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м. Покровськ Донецької області Нудною О.А. повноваження та право на визнання позову якої підтверджується довіреністю №03-05 від 30.12.2025.
Суд не вбачає підстав для порушення прав і обов`язків інших осіб внаслідок визнання відповідачем грошових вимог позивача за спірними правовідносинами.
Враховуючи те, що дії представника відповідача щодо визнання позову не суперечать законодавству та не порушують прав і охоронюваних законом інтересів особи, яку він представляє, визнання позову приймається судом.
Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
З`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в порядку статті 210 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВСТАНОВИВ:
15.10.2014 між Обласним комунальним підприємством «Донецьктеплокомуненерго» (позивач, теплопостачальна організація) та Комунальним підприємством «Компанія «Вода Донбасу» (відповідач, споживач) укладено договір №43/32 на поставку теплової енергії (договір).
На виконання умов договору сторонами підписані акти приймання-передачі теплової енергії на загальну суму 13022999,26грн, а саме за січень 2022 року в обсязі 696,609776Гкал на суму 3653026,37грн, за лютий 2022 року в обсязі 608,300811Гкал на суму 2256273,82грн, за березень 2022 року в обсязі 610,696056Гкал на суму 2259536,10грн, за листопад 2022 року в обсязі 338,21172Гкал на суму 1859225,64грн, за грудень 2022 року в обсязі 504,80902Гкал на суму 2994937,33грн.
Позивач виписав рахунки на оплату №122 43 за січень 2022 року (вручено відповідачеві 16.02.2022), №222 43 за лютий 2022 року (вручено відповідачеві 10.03.2022), №322 43 за березень 2022 року (вручено відповідачеві 11.04.2022), №1122 43 за листопад 2022 року (направлено електронною поштою 21.12.2022), №1222 43 за грудень 2022 року (направлено електронною поштою 21.12.2022).
У зв`язку з порушення відповідачем зобов`язання з оплати наданих послуг, позивач звернувся до Господарського суду з відповідним позовом.
Рішенням Господарського суду Донецької області від 30.01.2025 у справі №905/1345/24 позовні вимоги задоволено. Вирішено Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м. Покровськ Донецької області на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», м.Дружківка Донецької області 16263906,06грн, з яких основний борг – 11836492,90грн, 3% річних - 883006,03грн, інфляційні втрати – 3544407,13грн, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 195166,87грн.
У зв`язку з невиконанням відповідачем рішення Господарського суду Донецької області від 30.01.2025 у справі №905/1345/24, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на суми боргу, що підтверджені рішенням суду.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню з огляду на таке.
Положенням ст.129 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання.
Згідно з ч.1 ст.18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Згідно з ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.
Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.
Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Отже, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акту.
Отже, рішення Господарського суду Донецької області від 30.01.2025 у справі №905/1345/24, в частині встановлення фактів укладання між сторонами договору на поставку теплової енергії №43/32 від 15.10.2014, наявності заборгованості відповідача перед позивачем за договором поставку теплової енергії №43/32 від 15.10.2014 у розмірі 11836492,90грн, стягнення на користь позивача інфляційних витрат та 3% річних до 30.09.2024 (включно) мають преюдиційний характер для цієї справи, з огляду на що означені факти не підлягають доведенню відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.
Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).
Пунктом 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін вказаного договору то зазначене не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.05.2018 у справі №902/330/17).
Отже, наявність судового рішення не свідчить про припинення зобов`язання, а тому наявність судових рішень про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права отримати передбачені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України суми. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Оскільки стягнення боргу за рішенням суду не є належним виконанням грошового зобов`язання, то до фактичного перерахування грошових коштів позивачу, або зміни способу виконання рішення грошове зобов`язання не втрачає свого правового статусу не змінює походження та підстав виникнення та не припиняється.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку, сума 3% річних у загальному розмірі становить 246134,19грн, з яких нараховані на борг 11836492,90грн за період прострочення з 22.02.2025 по 01.11.2025, а також інфляційні втрати у загальному розмірі 615581,70грн, що нараховані на борг 11836492,90грн за період прострочення з березня 2025 року по жовтень 2025 року.
Відповідач щодо наданого розрахунку не заперечує. 
Окрім цього, як встановлено судом, відповідачем було погашено заборгованість в повному обсязі, що підтверджується платіжними інструкціями №641 від 19.11.2025, №1184 від 24.11.2025 та №1190 від 24.11.2025. 
Оскільки погашення заборгованості було здійснено в листопаді 2025 року, позивачем правомірно нараховано 3% річних та інфляційні втрати за вищевказаний період, оскільки в цей період заборгованість залишалась простроченою.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, суд встановив, що розрахунок є арифметично та методологічно правильним.
З огляду не викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог.

Щодо заяви відповідача про розстрочення виконання рішення на 12 місяців, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно частини першої статті 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Аналогічні приписи містить ст. 326 ГПК України.
Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012). Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 №1 1-рп/2012). 
Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 26.07.2012 у справі «Савіцький проти України» сформовано правову позицію, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній із сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.
Відповідно до ст.239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
Зокрема, згідно із ч.6 ст.238 ГПК України у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.
За приписами ч. 1, 3-5 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1)ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Виходячи з наведеного, розстрочення є правом, а не обов`язком суду, яке ним реалізується протягом року від дня ухвалення рішення, але виключно за наявністю підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому, слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, Господарський процесуальний кодекс України не вимагає.
Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання відстрочки (розстрочки) виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування. Особа, яка подала заяву про відстрочку (розстрочку) виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у даній справі.
Розстрочення означає виконання рішення частками, встановленими судом, з певним інтервалом у часі.
Конституційний Суд України у Рішенні від 26.06.2013 №5-пр/2013 вказав, що підставою для застосування відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є наявність обставин, які ускладнюють або роблять неможливим застосування загального порядку примусового виконання рішень. Розстрочка або відстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.
У заяві про розстрочення виконання рішення відповідач посилається на те, що у нього на сьогодні вже наявна непогашена заборгованість за договором поставки №43/32 від 15.10.2014, що ускладнює виконання зобов`язання за даною справою. 
Окрім цього, відповідач, посилаючись на військову агресію Російської Федерації проти України, перебуває у важкому фінансовому стані, а покращити ситуацію не може через наступні фактори: зменшення обсягів реалізації – внаслідок проведення активних бойових дій в Донецькій області, відтоку населення, релокації суб`єктів підприємницької діяльності, які є споживачами КП «Компанія «Вода Донбасу»; відсутністю повних розрахунків споживачів компанії за отримані послуги водопостачання і водовідведення; збитковістю тарифів, через те, що вони не підвищувались з 2017 року; руйнуванням та необхідністю подальшого відновлення інфраструктури, мереж зовнішнього централізованого водопостачання і систем муніципального централізованого водопостачання і водовідведення внаслідок обстрілів, що потребує значних матеріальних та трудових витрат.
Окрім цього, відповідач зазначає, що продовжує надавати послуги споживачам з водопостачання та водовідведення, однак у зв`язку з перебуванням споживачів на територіях активних бойових дій та в умовах відсутності централізованого водопостачання, позбавлений можливості надавати споживачам рахунки, через що діяльність відповідача є збитковою. 
Також, важкий фінансовий стан зумовлений тим, що відповідач використовує обігові кошти, матеріальні та трудові ресурси на проведення евакуаційних заходів в структурних підрозділах відповідача в зв`язку з наближенням лінії фронту.
За позицією відповідача, негативний вплив на фінансовий стан має також накладання арешту на рахунки відповідача в рамках виконавчого провадження №41211546.
Відповідачем долучено до матеріалів справи звіт про фінансовий стан на 30.09.2025 та звіт про фінансові результати за 30.09.2025, з яких вбачається погіршення загального фінансового становища в порівнянні за попередній період.
Суд враховує, що місцезнаходження КП «Компанія «Вода Донбасу» - м. Покровськ Донецької області, яке входить до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженому Наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28.02.2025 №376 та підприємство відповідача зазнало збитків внаслідок збройної агресії Російської Федерації.
Одночасно, суд враховує, що не тільки відповідач продовжує працювати в умовах воєнного стану, а й позивач, на господарську діяльність якого також негативно впливають наслідки, пов`язані з військовою агресією, економічна ситуація в країні, що спричинена військовою агресією, носить загальний характер та у повній мірі стосується обох сторін.
Окрім цього, суд зазначає, що відповідач, як юридична особа, що здійснює підприємницьку діяльність на власний ризик, враховуючи принципи, закріплені в ст.6 ЦК України, взяв на себе відповідні зобов`язання за договором поставки і об`єктивно усвідомлював усі можливі ризики ведення господарської діяльності та виконання зобов`язань за договором.
Ризики при збитковій підприємницькій діяльності несе сам суб`єкт господарювання, а відповідно нерентабельність та неприбутковість відповідача стосується діяльності самого відповідача, у зв`язку з чим наведені ризики не можуть бути ризиками іншої сторони, оскільки в протилежному випадку порушується принцип збалансованості інтересів сторін.
Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 19.02.2018 у справі №910/15430/16, від 27.04.2018 у справі №910/313/17 та від 02.05.2018 у справі №910/3816/16.
Також, необхідним для надання розстрочки виконання рішення є доведення заявником спроможності реального виконання рішення суду за умови надання розстрочення.
Однак, відповідачем не надано пояснень щодо його можливості погашення заборгованості у випадку розстрочення виконання рішення.
Суд також зазначає, що фінансові звіти та постанови про арешт коштів боржника не є достатніми доказами на підтвердження відсутності у боржника активів (грошових коштів та майна), при цьому, довідки з обслуговуючих банків про відсутність грошових коштів на рахунках, а також довідки про відсутність майна у власності відповідачем не надані.
На підставі викладеного, дослідивши заяву відповідача про розстрочення виконання судового рішення та надані в їх обґрунтування докази, беручи до уваги обставини не доведення відповідачем винятковості випадку, з наявністю якого процесуальний закон пов`язує можливість надання відстрочки виконання рішення суду, а також відсутність доказів на підтвердження спроможності реального виконання судового рішення відповідачем в умовах розстрочення виконання рішення суду, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про розстрочення виконання судового рішення по справі №905/27/26 строком на 12 місяців.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Проаналізувавши встановлені у справі обставини, оцінивши досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку за своїм внутрішнім переконанням, господарський суд, враховуючи наведені положення цивільного і господарського законодавства, дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Щодо розподілу судового збору, суд зазначає про таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України та 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, решта покладається на відповідача.
На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про повернення позивачу 50% сплаченого судового збору при поданні позовної заяви позову, інша частина підлягає відшкодуванню відповідачем.
Керуючись ст.ст. 7, 13, 42, 86, 123, 129, 130, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», м. Дружківка Донецької області до Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м. Покровськ Донецької області про стягнення 861715,89грн, з яких 3% річних – 246134,19грн, інфляційні втрати – 615581,70грн, задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м. Покровськ Донецької області (85307, Донецька обл., Покровський р-н, місто Покровськ, вул.Захисників України, будинок 11, ідентифікаційний код 00191678) на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», м. Дружківка Донецької області (84207, Донецька обл., Краматорський р-н, місто Дружківка, вул.Космонавтів, будинок 39, ідентифікаційний код 03337119) 3% річних – 246134,19грн, інфляційні втрати – 615581,70грн та судовий збір у розмірі 5164,29грн.

Повернути Обласному комунальному підприємству «Донецьктеплокомуненерго», м. Дружківка Донецької області (84207, Донецька обл., Краматорський р-н, місто Дружківка, вул.Космонавтів, будинок 39, ідентифікаційний код 03337119) з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 5164,29грн, сплачений згідно з платіжною інструкцією №29340 від 13.01.2026.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Рішення може бути оскаржено у Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення в порядку, передбаченому розділом ІV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Чернова

Рішення складено та підписано 03.04.2026.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.