ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2026 року	Львів	Справа № 140/11374/24 пров. № А/857/5171/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: 
головуючого судді: Гуляка В.В. 
суддів: Ільчишин Н.В., Кушнір В.О.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Волинської митниці, 
на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 січня 2025 року (суддя – Мачульський В.В., час ухвалення – не вказаний, місце ухвалення – м. Луцьк, дата складання повного рішення – не зазначена), 
в адміністративній справі №140/11374/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “КОМПОЗИТ-ЗАХІД” до Волинської митниці, 
про визнання протиправним та скасування рішення, 

встановив: 

У жовтні 2024 року позивач ТзОВ “КОМПОЗИТ-ЗАХІД” звернувся в суд із адміністративним позовом до Волинської митниці (далі – відповідач), в якому просив визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2024/000223/2 від 06.08.2024.
Відповідач позовних вимог не визнав, вважаючи їх необґрунтованими і такими, що не підлягають до задоволення, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву. Просив в задоволенні позову відмовити.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 01 січня 2025 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів Волинської митниці №UA205140/2024/000223/2 від 06.08.2024. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці на користь ТзОВ “КОМПОЗИТ-ЗАХІД” судовий збір у розмірі в сумі 3028,00 грн 00 копійок.
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, без належної юридичної оцінки доказів митниці, неповним з`ясуванням обставини справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, а тому рішення суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що під час опрацювання документів та здійснення перевірки числового значення заявленої декларантом митної вартості товару відбулось автоматичне спрацювання профілів ризику АСУР. Саме під час перевірки документів, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товару встановлено, що митна вартість товару, який ввозиться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом та містять розбіжності. Також в рахунку-фактурі №42/07/2024 від 30.07.2024 відсутні відомості про розрахунки за товар. Банківський платіжний документ не надано. В рахунку – фактурі №42/07/2024 від 30.07.2024, додатковій угоді №1 від 18.07.2024 не зазначені умови поставки товару. Числове значення, зазначене в митній декларації країни відправлення 24PL341010E0185098 від 30.07.2024 – 46419 не відповідає вартості товару, зазначеній в рахунку – фактурі № 42/07/2024 від 30.07.2024 –11419,20дол.США. Вважає апелянт, що вищевказані розбіжності в документах, які подано для підтвердження митної вартості товарів є беззаперечною підставою для сумніву митниці в достовірності заявлених відомостей про митну вартість товару, та, як наслідок, – витребування додаткових документів, які б ці сумніви усунули. Також зазначає апелянт, що наданий банківський платіжний документ №29 від 22.07.2024 на суму 10000,06 дол. США, не відповідає вартості товару 11419,20 дол. США згідно рахунку-фактури №42/07/2024 від 30.07.2024. Документальних підтверджень щодо зміни в розрахунках за товар не надано. Також, банківський платіжний документ №29 від 22.07. 2024 не засвідчений в установленому порядку, згідно з нормами Закону № 2473-VIII. Крім цього, декларантом не надано в повному обсязі витребувані додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості. Отже, запропонувавши надати додаткові документи, митний орган сприяв позивачу в обґрунтуванні застосування першого (основного) методу визначення митної вартості товару ввезеного на митну територію України. Проте, позивач не усунув наявних розбіжностей та не підтвердив задекларовану митну вартість товару. Тому митну вартість ввезеного позивачем товару по МД №24UA205140049186U6 від 05.08.2024 року визначено за резервним методом згідно зі ст.64 МКУ на підставі цінової інформації наявної в митного органу в ЄАІС. Також декларантом вказаний товар оформлено у вільний обіг згідно ІМ40ДЕ №24UA205140049389U8 від 06.08.2024 з наданням гарантій, передбачених ч.7 ст.55 МК України. При цьому позивач з додатковими документами на підтвердження заявленого рівня митної вартості до митниці в межах 80 днів з дня випуску товару не звертався. З огляду на наведене вище, вважає апелянт, що рішення про коригування митної вартості №UA205140/2024/000223/2 від 06.08.2024 прийняте у повній відповідності до вимог чинного законодавства, а тому є законним та обґрунтованим.
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01.01.2025 року у справі №140/11374/24 скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ТзОВ «КОМПОЗИТ-ЗАХІД» – відмовити повністю.
Позивач подав до суду додаткові пояснення, у яких зазначив, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими, а оскаржене рішення суду першої інстанції законним та таким, що прийняте із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
Судом встановлено такі фактичні обставини справи.
08.07.2024 між ТОВ “КОМПОЗИТ-ЗАХІД” (покупець) та компанією “РРН NIDAPOL Sp.Z. о.о.” (продавець) було укладено контракт №08/07/24 (далі – контракт), відповідно до умов якого: продавець зобов`язується постачати покупцю товари в рамках його асортименту продукції з наступними умовами контракту, а покупець зобов`язується купувати у продавця товари в рамках його асортименту продукції з наступними умовами контракту. Постачання товару покупцю здійснюється продавцем на умовах FCA Бжезини (п.2.1. контракту). Загальна вартість контракту складає 100000,00 Доларів США (п.3.2. контракту). Оплата за товар, що поставляється, буде здійснюватися відповідно до умов, зазначених у інвойсі, які є невід`ємною частиною контракту (4.1 контракту). При оплаті товару покупець робить посилання на реквізити виставленого інвойсу (4.2 контракту). Товар вважається зданим продавцем і прийнятим покупцем за попередньою домовленістю та за кількістю, зазначеною у інвойсі, яка є невід`ємною частиною контракту (п.5.1 контракту) (а.с.22-26). 
Відповідно до додаткової угоди №1 від 18.07.2024 до контракту сторони домовились доповнити розділ 2 наступним пунктом 2.2 Поставка товару здійснюється продавцем протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів від дати здійснення покупцем попередньої оплати за товар. Дострокова поставка товару допускається (а.с.27).
05.08.2024 декларантом позивача ПП “СТАТУС-КВО” в порядку електронного декларування до Волинської митниці подано митну декларацію МД №24UA205140049186U6 з описом товару “Вироби із скловолокна, рівниця.:-Ровінгіз Е скла EWT150 SERIES - 11086,6 кг, являє собою скляне волокно, зібране в одну нитку, яка потім використовується у вигляді армуючого елементу в склопластикових виробах та тканинах. Ровінги застосовуються для виробництва ровінгових склотканин, склосіток, склопластикових виробів, в якості наповнювача поліамаідв та пресматеріалів, виробництва текплоізоляційних матів в якості прошивного матеріалу. Торгівельна марка: ACM Виробник: Asia Composite Materials Co.Ltd (Thailand) TH”. Фактурна вартість імпортованого товару становить 15438,00 євро, що і є його митною вартістю за першим методом.
До митної декларації для підтвердження митної вартості додано: - сертифікат відповідності № ARES|TW|12001002Q від 03.01.2023; - рахунок-фактура (інвойс) № 42/07/2024 від 30.07.2024; - автотранспортна накладна № 451106 від 30.07.2024; - декларація про походження товару № 42/07/2024 від 30.07.2024; - митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів № 24UA205140049167U6.001 від 05.08.2024; - картка відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA205140/2024/002008 від 05.08.2024; - документ, що підтверджує вартість перевезення товару №125 від 05.08.2024; -специфікація виробника товару № 1/MS/07/2024 від 30.07.2024; - зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів, (крім позначеного 4104), подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів № 08/07/24 від 08.07.2024; - доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) - Додаткова угода 1 від 18.07.2024; - договір про надання послуг митного брокера №157/2 від 04.06.2020; - договір (контракт) про перевезення №1 від 29.07.2024; - договір (контракт) про перевезення №2907/2024 від 29.07.2024; - інші некласифіковані документи - Лист Вих.№11/07/24/1 від 11.07.2024; - інші некласифіковані документи - Сертифікат аналізу від 30.07.2024; -копія митної декларації країни відправлення №24PL341010E0185098 від 30.07.2024.
За наслідками опрацювання поданих документів митниця надіслала повідомлення декларанту з вимогою надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості відповідно до ст. 53 МК України, а саме: 1) договір із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором; 3) виписку з бухгалтерської документації; 4) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 5) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; 6) банківський платіжний документ, що стосується оцінюваного товару.
Декларантом на вимогу митного органу було надано: - рахунок-проформу№ 1/07/2024 від 09.07.2024; - банківський платіжний документ №29 від 22.07.2024; - лист № 06/08/24 від 06.08.2024. Також листом №01 від 06.08.2024 декларант повідомив про подані всі документи для підтвердження заявленої митної вартості.
За результатами розгляду поданих документів відповідач 06.08.2024 прийняв рішення про коригування митної вартості товарів UA205140/2024/000223/2 у графі 33 якого зазначив:
- відповідно п.4.1 зовнішньоекономічного контракту №08/07/24 від 08.07.2024 оплата за товар, що поставляється здійснюється відповідно до умов, зазначених в інвойсах, які є невід`ємною частиною контракту. Також, п.4.2 контракту передбачено, що при оплаті товару покупець робить посилання на реквізити виставленого інвойсу. В рахунку-фактурі №42/07/2024 від 30.07.2024 відсутні відомості про розрахунки за товар. Передоплата передбачена додатковою угодою №1 від 18.07.2024, а також повідомлено листом №11/07/24/1 від 11.07.2024 про попередні розрахунки за товар; - в рахунку-фактурі №42/07/2024 від 30.07.2024, додатковій угоді №1 від 18.07.2024 не зазначені умови поставки товару; - числове значення, зазначене в митній декларації країни відправлення 24РL341010Е0185098 від 30.07.2024 – 46419 не відповідає вартості товару, зазначеній в рахунку - фактурі № 42/07/2024 від 30.07.2024 -11419,20 дол. США. У зв`язку з неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст. 60 МКУ) з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта,- митну вартість визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 Митного кодексу України на підставі цінової інформації, наявної в ЄАІС. Рівень митної вартості становить Товар на рівні - 1,52 дол.США/кг за МД №UA110050/2024/003351 від 02.08.2024, UA100250/2024/602487 від 21.05.2024 (а.с. 15). 
06.08.2024 декларант подав митну декларацію №24UA205140049389U8, за якою імпортований товар випущено у вільний обіг з наданням гарантій відповідно до розділу Х Митного кодексу України. 
Позивач не погоджуючись із прийнятим рішенням про коригування митної вартості товарів звернувся до суду з даним позовом. 

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що встановлені судом обставини справи свідчать про відсутність у відповідача фактичних підстав для коригування заявленої декларантом митної вартості товарів та прийняття оскаржуваного рішення. 
Суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з врахуванням наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до вимог частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товару, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товару.
Частина перша статті 257 МК України передбачає, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.
Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товару, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товару, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з частинами першою, другою статті 51 МК України митна вартість товару, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої, другої статті 52 МК України заявлення митної вартості товару здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товару у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Як встановлено частиною першою статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Частиною другою статті 53 МК України визначений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Ними є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частини перша, друга статті 54 МК України).
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Як визначено частиною п`ятою статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості.
У частині третій статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Згідно з частиною четвертою статті 53 МК України у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина п`ята статті 53 МК України).
Отже митний орган має повноваження здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товару, порівнянням рівня заявленої митної вартості товару з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товару, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товару.
При цьому лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України (подані документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, мають ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари), є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
З матеріалів справи видно, що спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за основним методом (за ціною договору (контракту)).
Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товару, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товару, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товару; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товару; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товару, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Наявність у митного органу інформації про ціну подібних чи аналогічних товарів може призвести до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товару та ініціювання повної її перевірки, але така інформація аж ніяк не є підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.
Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій – четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Наведені норми зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовiрностi.
Разом з тим, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 МК України).
Згідно з частиною першою статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Судом першої інстанції вірно зазначено, що спірне рішення прийняте відповідачем з підстав, визначених пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України декларант не надав усіх додаткових документів витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій – четвертій статті 53 цього Кодексу, а подані до митного оформлення документи містять розбіжності.
Частиною другою статті 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті (частина четверта статті 58 МК України).
У розумінні частини п`ятої статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Повний перелік витрат, які підлягають додаванню до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари при визначенні митної вартості, визначений частиною десятою статті 58 МК України.
Судом першої інстанції вірно встановлено та взято до уваги те, що для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом – за ціною договору (контракту) позивач подав разом із митною декларацією документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України: контракт №08/07/24 від 08.07.2024, укладеного між ТОВ “КОМПОЗИТ-ЗАХІД” та фірмою “РРН NIDAPOL Sp.Z. 0.0.”; додаткову згоду №1 від18.07.2024; сертифікат відповідності № ARES|TW|12001002Q від 03.01.2023; рахунок-фактура (інвойс) № 42/07/2024 від 30.07.2024; автотранспортна накладна № 451106 від 30.07.2024; декларація про походження товару № 42/07/2024 від 30.07.2024; митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів № 24UA205140049167U6.001 від 05.08.2024; картка відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA205140/2024/002008 від 05.08.2024; документ, що підтверджує вартість перевезення товару №125 від 05.08.2024; специфікація виробника товару № 1/MS/07/2024 від 30.07.2024; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів, (крім позначеного 4104), подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів № 08/07/24 від 08.07.2024; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) - Додаткова угода 1 від 18.07.2024; договір про надання послуг митного брокера №157/2 від 04.06.2020; договір (контракт) про перевезення №1 від 29.07.2024; договір (контракт) про перевезення №2907/2024 від 29.07.2024; інші некласифіковані документи - Лист Вих.№11/07/24/1 від 11.07.2024; інші некласифіковані документи; Сертифікат аналізу від 30.07.2024; копія митної декларації країни відправлення №24PL341010E0185098 від 30.07.2024. 
Також на вимогу митного органу декларантом додатково надано: рахунок-проформу№ 1/07/2024 від 09.07.2024; банківський платіжний документ №29 від 22.07.2024; лист № 06/08/24 від 06.08.2024.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що подані декларантом відповідно до частини другої статті 53 МК України документи підтверджують складові митної вартості за першим (основним) методом, дозволяють ідентифікувати оцінюваний товар та містять об`єктивні дані, що піддаються обчисленню.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що в процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. А тому необґрунтованою є вимога митниці про надання висновку про якісні та вартісні характеристики товару, підготовленого спеціалізованою експертною організацією, оскільки відповідач не вказав, яким чином висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями, надасть можливість підтвердити чи спростувати відомості офіційно виданих продавцем товару документів щодо ціни товару, недійсність чи ознаки підробки щодо яких не виявлено. За таких обставин відсутність висновків про якісні та вартісні характеристики товару не повинна братися митницею до уваги при контролі за митною вартістю та не може бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару. Підтверджуючими документами про вартість товару в даному випадку є зовнішньоекономічний контракт (додаткові угоди до нього), специфікація та рахунок-фактура (інвойс).
Твердження митниці про те, що числове значення, зазначене в митній декларації країни відправлення 24РL341010Е0185098 від 30.07.2024 – 46419 не відповідає вартості товару, зазначеній в рахунку - фактурі № 42/07/2024 від 30.07.2024 -11419,20 дол. США, спростовано тим, що в митній декларації країни відправлення йдеться про статистичну вартість (митну) в національній валюті в державі-члена Євросоюзу, де подається митна декларація, тобто, наведене числове значення у злотих при конвертації валют у митних цілях в Республіці Польща. Тому, митний орган не мав труднощів перевірити це числове значення за курсом валют.
Крім цього, колегія суддів зауважує, що митна декларація країни відправлення в розумінні частини другої статті 53 МК України не є документом, який підтверджує митну вартість товарів, натомість відповідно до частини шостої статті 53 МК України її декларант може подати за власним бажанням. Також копію митної декларації країни відправлення декларант або уповноважена ним особа подає на письмову вимогу митного органу за наявності умов, визначених частиною третьою статті 53 МК України. 
При цьому, митна декларація країни відправлення може лише підтверджувати проходження товару (вантажем) митного оформлення в країні відправлення, однак ніяк не може підтверджувати чи спростовувати числове значення заявленої митної вартості товару.
Щодо доводів апелянта про те, що в рахунку - фактурі №42/07/2024 від 30.07.2024, додатковій угоді №1 від 18.07.2024 не зазначені умови поставки товару, то колегія суддів враховує, що контрактом №08/07/24 від 08.07.2024 визначено, що постачання товару покупцю здійснюється продавцем на умовах FCA Бжезини. Також у специфікації 1/MS/07/2024 від 30.07.2024 серед іншого визначені умови поставки – власний транспорт EXW MORAWICA. 
Умови поставки Інкотермс- FCA (Free Carrier – Франко перевізник) означають, що відповідальність знімається з вантажовідправника у той момент, коли він передає товар перевізнику, найнятому покупцем. Подальші ризики за транспортування вантажу покупець несе самостійно. При цьому всі експортні формальності і мита повинен здійснити і оплатити продавець, а витрати на доставку та митне оформлення для імпорту залишається на покупцеві. 
На підтвердження вартості витрат на транспортування товару митному органу було надано: міжнародну товарно - транспортну накладну №451106 від 07.09.2024; заявку № 1 від 29.07.2024; довідку №125 від 05.08.2024; договір №2907/2024 від 29.07.2024. 
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що митний орган не довів розбіжності щодо умов поставки.
Щодо доводів апелянта про те що передоплата передбачена додатковою угодою №1 від 18.07.2024, проте банківський платіжний документ не надано, то колегія суддів враховує, що на вимогу митного органу декларантом позивача було надано митному органу платіжну інструкцію в іноземній валюті від 22.07.2024 №29, яка підтверджує проведення позивачем попередньої оплати.
Відносно доводів апеляційної скарги щодо банківського платіжного документу №29 від 22.07.2024, який на його думку не засвідчений в установленому порядку, згідно з нормами Закону України від 21 червня 2018 року № 2473-VIII “Про валюту і валютні операції”, Положення про здійснення операцій із валютними цінностями, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 № 2, для здійснення платіжної операції з переказу іноземної валюти використовується платіжна інструкція в іноземній валюті, реквізити якої передбачені Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 № 216 (далі - Постанова № 216), колегія суддів зазначає наступне.
Оплата за придбаний товар, з приводу якого митним органом було прийняте спірне рішення про коригування митної вартості, здійснено із застосуванням засобів міжнародної електронної платіжної системи SWIFT. При цьому, положеннями чинного законодавства не передбачено проставлення банківської печатки та підпису уповноваженої особи на SWIFT повідомленні, а тому доводи митного органу у відповідній частині є необґрунтованими.
Відповідно до Положення про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216, встановлено загальні вимоги Національного банку України до платіжних операцій в іноземній валюті або банківських металах, визначає обов`язкові реквізити платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах, вимоги щодо її оформлення; установлює порядок прийняття до виконання, порядок зарахування суми коштів за платіжною операцією в іноземній валюті або банківських металах та здійснення надавачами платіжних послуг заходів щодо арешту коштів в іноземній валюті та банківських металів на рахунках користувачів; установлює порядок виконання надавачами платіжних послуг дебетового переказу коштів в іноземній валюті або банківських металах.
Вимоги до SWIFT-повідомлень встановлені в міжнародному стандарті затвердженому у ДСТУ ISO 15022-2:2004 “Цінні папери. Схема повідомлень. Словник полів даних. Частина 1. Правила та настанови щодо побудови полів даних і повідомлень”, затверджені наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 15.11.2004 №258. Згідно цих стандартів мають бути обов`язково заповнені поля, а також обов`язково має бути зазначений код відправлення.
У наданих позивачем платіжному документі SWIFT міститься посилання на контракт та інвойс, зазначено дату операції, суму операції в доларах США та найменування банку відправника і банку отримувача, є код відправлення, тощо.
При цьому чинним законодавством не передбачено проставлення банківської печатки на SWIFT повідомленні. Тобто, надані платіжні доручення SWIFT містять усі реквізити, які вимагаються ДСТУ ISO 15022-2:2004 “Цінні папери. Схема повідомлень. Словник полів даних. Частина 1.Правила та настанови щодо побудови полів даних і повідомлень”, затверджені наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 15.11.2004 №258.
Крім того, перерахунок коштів банком здійснюється після перевірки контракту і інвойсу. Банк має доступ до реєстру митних декларацій. У випадку сплати коштів і не завезення товару та не розмитнення, банк зупиняє розрахунки товариства з нерезидентами до погашення заборгованості.
Таким чином, платіжні документи, надані позивачем, оформлені належним чином та відсутність в них печаток та підписів відповідних посадових осіб банківської установи, що здійснювала платіж, відмітка цієї банківської установи про проведення банківської операції, обґрунтовується тим, що указане платіжне доручення подавалось через Міжнародну система грошових переказів SWIFT, систему електронних платежів АТ КБ “Приват Банк” із застосуванням кваліфікованого електронного підпису, тоді як відповідні печатки та підписи на платіжному документі відповідно до Положення №216 проставляються лише у разі його подання не в електронному вигляді.
При цьому, проставлення відбитку штампу банку та підпису посадової особи є обов`язком надавача платіжних послуг, а тому його недотримання не спричиняє недійсності платіжної інструкції, та не спростовує факт проведення переказу.
Вказаний висновок узгоджується з положеннями ч. 2 статті 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”, згідно якої, неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Пунктом 14 Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів і змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 28.08.2008 №216, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 01.10.2008 за №910/15601, визначено обов`язкові реквізити платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах, оформленої ініціатором в електронній або паперовій формі, серед яких міститься підпис(и) власноручний(i)/електронний)] відповідальної(их) особи(іб) платника, яка(i) відповідно до законодавства України має (ють) право розпоряджатися рахунком, або код автентифікації.
Так, платіжна інструкція в іноземній валюті №29 від 22.07.2024 містить відповідний код автентифікації. Відтак, вказаний платіжний документ є належним підтвердженням оплати вартості товару.
Щодо доводів апеляційної скарги щодо відсутності в платіжному документі посилання на висталений інвойс, як це визначено п.4.2 контракту, то колегія суддів звертає увагу на те, що в платіжних інструкціях від 22.07.2004 №29 та від 15.08.2024 №30 наявні посилання на дату та номер контракту № 8/07/24 від 08.07.2024 а також інвойсу №1/07/2024, про що зазначено вище.
Таким чином, доводи митного органу про наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах є безпідставними, а надані позивачем до митного оформлення товару документи дозволяли визначити складові митної вартості імпортованого товару та їх числові значення.
З урахуванням наведеного митна вартість товару, визначена декларантом, підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні розбіжності щодо вартості самого товару та вони містять достатньо відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. 
З урахуванням наведеного висновки у спірному рішенні про неможливість визнання митної вартості товару за ціною договору щодо товару, який імпортується, та за рівнем, визначеним декларантом, є необгрунтованими. При цьому митний орган не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеної у митній декларації, не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах. Наведене дає підстави для висновку, що сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.
При цьому, колегія суддів зауважує, що вимоги частини третьої та четвертої статті 53 та частини другої статті 58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товару, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товару має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товару, інших умов, що могли вплинути на ціну товару), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
У рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Аналогічний правовий висновок сформований Верховним Судом у постанові від 08.02.2019 у справі №825/648/17.
З цього приводу, судом першої інстанції вірно зазначено, що відповідач не виконав обов`язок щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом. 
Крім того, відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем подано до митниці належний та достатній пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом. Правильність визначення митної вартості позивачем відповідачем не спростована, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.
Доводи апеляційної скарги відповідача таких висновків суду не спростовують.
Отже, на підставі з`ясованих у справі обставин суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач, приймаючи рішення про коригування митної вартості товарів, діяв не на підставі чинного законодавства.
Тому суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позовних вимог.
Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції всебічно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування.
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд – 

постановив:

Апеляційну скаргу Волинської митниці – залишити без задоволення. 
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 січня 2025 року в адміністративній справі №140/11374/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “КОМПОЗИТ-ЗАХІД” до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення– залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	В. О. Кушнір