Справа № 462/898/26 

ПОСТАНОВА
Іменем України

13 березня 2026 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Пилип`юк Г. М., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності 

ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 

за ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

ОСОБА_1 , протягом тривалого часу, а саме з 29.09.2025 року по дату складання протоколу за місцем свого проживання, будучи матір`ю малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , учня 1-г класу СЗШ № 65, що у м Львові по вул. Роксоляни, 35, ухилялася від передбачених ст. 150 СК України батьківських обов`язків, оскільки її син у приміщенні школи систематично порушує правила поведінки під час навчальних занять, зокрема, на уроці кричить, бігає по класу, забирає у дітей речі, вживає нецензурну лексику, чим зриває уроки та заважає освітньому процесу, на неодноразову зауваження класного керівника не реагує, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП.
У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнала, зазначила, що на даний час її дитина проходить адаптаційний період, тому поведінкові труднощі під час адаптації не можуть розцінюватись як наслідок неналежного виховання. Вважає, що всі ці звернення батьків, вчителя мають на меті переведення дитини до іншого класу. Просить закрити справу про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю складу.
Заслухавши думку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, приходжу до наступного висновку.
Положеннями ст. 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.
Згідно з ст. 251, 252 КУпАП, приймаючи рішення по справі про адміністративне правопорушення, суд оцінює докази в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визначається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Частина 1 статті 184 КУпАП передбачає відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітніх та/або неповнолітніх дітей.
Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів.
Отже, неналежне виховання, виходячи з положень ст.12 закону, може мати місце при умисних чи не умисних діях, які визначені Законом України «Про охорону дитинства» як порушення прав, обов`язків батьків та визначення меж відповідальності батьків за виховання та розвиток дитини.
Так, п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання: не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Незважаючи на невизнання вини, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, вчиненому при наведених обставинах повністю доведена дослідженими в судовому засіданні доказами у справі, що ретельно перевірені та оцінені судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та взаємозв`язку для ухвалення даного рішення, а саме:
- протоколом про адміністративне правопорушення серія ВАД № 134773 від 26.01.2026 року;
- рапортом від 26.01.2026 року;
- письмовими поясненнями класного керівника ОСОБА_3 від 22.01.2026 року;
- письмовими поясненнями ОСОБА_4 , яка є мамою однокласниці ОСОБА_2 від 22.01.2026 року;
- письмовими поясненнями ОСОБА_5 , який є батьком однокласниці ОСОБА_2 від 22.01.2026 року;
- письмовими поясненнями ОСОБА_6 , яка є мамою однокласниці ОСОБА_2 від 22.01.2026 року;
- письмовими поясненнями ОСОБА_7 , яка є мамою однокласника ОСОБА_2 від 22.01.2026 року;
- характеристикою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- зверненням до директора школи № 65;
- копією свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьки: ОСОБА_8 , ОСОБА_1 .
Враховуючи наведене, вважаю, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.
З врахуванням даних про особу правопорушника у сукупності із обставинами справи та ступеня тяжкості вчиненого нею правопорушення, для досягнення мети адміністративного стягнення, визначеної ст. 23 КУпАП, вважаю, що до ОСОБА_1 слід застосувати адміністративне стягнення у виді попередження.
Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, у разі винесення суддею постанови про накладання адміністративного стягнення, особою, на яку накладено таке стягнення, сплачується судовий збір у відповідності до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Керуючись ст. 40-1, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ухвалив:

визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та обрати їй адміністративне стягнення у виді попередження.
Стягнути із  ОСОБА_1 на користь держави 665,60 грн. судового збору.
Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя /підпис/
З оригіналом згідно:
Суддя: Пилип`юк Г. М.