ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року 
м. Київ
справа № 120/12168/25
адміністративне провадження № К/990/55528/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду судді-доповідача Коваленко Н.В., суддів: Берназюка Я.О., Кравчука В.М., розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 02 вересня 2025 року, постановлену у складі судді Альчук М.П., та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року, ухвалену у складі колегії суддів Гонтарука В.М. (доповідач), Моніча Б.С., Білої Л.М., у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. У серпні 2025 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (далі - також ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відповідно, позивачки) звернулися до суду з позовом до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради (далі - також Департамент, відповідач), у якому просили:
- визнати протиправними дії Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради, що полягали у включенні до проєкту тристороннього договору про надання соціальних послуг з догляду на професійній основі обмеженого переліку заходів та тривалості їх виконання, що призвело до заниження розрахунку компенсації;
- зобов`язати Департамент соціальної політики Вінницької міської ради укласти з ОСОБА_1 (надавачем послуг) та ОСОБА_2 (отримувачем послуг) тристоронній договір про надання соціальних послуг з догляду на професійній основі відповідно до вимог Закону України «Про соціальні послуги» та Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 жовтня 2021 року № 1040, із зазначенням максимального можливого обсягу - 360 годин на місяць.
- стягнути з Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради на користь ОСОБА_1 120000 гривень як відшкодування моральної шкоди.
2. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що вона є матір`ю повнолітньої доньки ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю І групи підгрупи «А» з дитинства, яка потребує постійної сторонньої допомоги та догляду.
3. Вказувала, що вона у встановленому Законом України «Про соціальні послуги» порядку подала уповноваженому органу заяву про потребу в наданні соціальних послуг з догляду на професійній основі.
4. На підставі вищезазначеної заяви та доданих до неї документів Департамент, відповідно до пункту 10 Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі, підготував тристоронній договір про надання соціальних послуг з догляду.
5. ОСОБА_1 не погодилась із наведеним у вказаному договорі переліком заходів у межах надання послуг, які надаватимуться отримувачу упродовж місяця, зокрема, із наведеною у такому переліку кількістю годин догляду за особою.
6. Зокрема, стверджувала, що визначений відповідачем при підготовці договору обсяг заходів догляду та тривалість їх виконання не відповідає реальним / фактичним потребам особи, за якою здійснюється догляд, а також наполягала, що такий розрахунок не відповідає вимогам законодавства та порушує її право на отримання передбаченої законом грошової компенсації у належному розмірі.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
7. Вінницький окружний адміністративний суд ухвалою від 02 вересня 2025 року, яка залишена без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року, у відкритті провадження у справі відмовив та роз`яснив позивачкам, що спір у цій справі підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
8. Зазначені судові рішення судів попередніх інстанцій обґрунтовані тим, що укладення передбаченого абзацом п`ятим частини сьомої статті 13 Закону України «Про соціальні послуги» договору не є результатом виконання Департаментом належних йому публічно - владних управлінських функцій, оскільки засноване на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності його учасників.
9. За викладеною у оскаржених судових рішеннях позицією, при укладенні вказаного договору відповідач діяв як рівноправний учасник цивільно - правових відносин і не виконував жодних публічно - владних управлінських функцій.
10. До того ж, суди зауважували, що ОСОБА_1 фактично оскаржує дії відповідача, вчинені ним під час підготовки укладення з нею договору щодо визначення обсягу договірних зобов`язань і таких його істотних умов як перелік заходів догляду та тривалості їх виконання, які призвели до суттєвого заниження розрахунку належної їй до виплати компенсації як надавачу соціальних послуг на професійній основі.
11. У зв`язку з наведеним суди виснували, що ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом з метою захисту її майнового (цивільного) права на отримання компенсації, а тому спір у справі, яка розглядається, не є публічно - правовим, виник у приватноправових відносинах і не належить до юрисдикції адміністративних судів.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
12. Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, позивачки подали касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просять їх скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду.
ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
13. У касаційній скарзі наводяться доводи про те, що здійснюючи підготовку договору про надання соціальних послуг відповідно до Закону України «Про соціальні послуги», Департамент виконує публічно - владні управлінські функції та виступає учасником публічних правовідносин у сфері надання соціальних послуг, а отже діє у таких відносинах як суб`єкт владних повноважень.
14. Представниця скаржників звертає увагу на те, що зміст зазначеного договору та його істотні умови, зокрема, в частині визначення переліку заходів догляду та тривалості їх виконання, повністю формуються Департаментом в силу наявних у нього повноважень на реалізацію яких інші сторони (як надавач, так і отримувач соціальних послуг) впливати не можуть і не мають можливості замість вказаного органу визначати умови договору, на власний розсуд змінювати чи коригувати їх.
15. З огляду на це скаржниці в особі своєї представниці вважають, що укладення зазначеного договору є частиною адміністративної процедури визначення розміру, призначення, нарахування і виплати передбаченої законом компенсації, яка за своєю правовою природою є соціальною виплатою, а тому в межах вказаного процесу не виникає цивільно - правових (договірних) відносин.
16. За доводами скарги, заявник лише ініціює таку процедуру, а всі владні рішення у її межах приймає саме Департамент. Цей процес детально врегульований відповідними нормами законодавства й полягає у реалізації гарантованих державою заходів соціального захисту та у виконанні уповноваженим органом місцевого самоврядування своїх владних, передбачених законом, функцій.
17. Скаржники повністю заперечують висновки судів попередніх інстанцій про наявність у цього спору ознак приватноправового і такого, який виник у договірних відносинах цивільного характеру, оскільки у цьому випадку відсутня свобода договору, сторони якого не є рівноправними, а надавач і отримувач соціальних послуг з догляду не можуть обирати іншого контрагента аніж відповідний уповноважений та чітко визначений законом орган державної влади або місцевого самоврядування, який у межах наданих йому повноважень та наявного у нього розсуду формує умови співпраці між сторонами тристороннього договору.
18. Адміністративна природа спору, який має місце у справі, що розглядається, на думку скаржників, підтверджується і тим, що у спірних правовідносинах йдеться про розподіл та виплату бюджетних коштів у вигляді соціальних виплат згідно з чітко регламентованим механізмом їх здійснення.
19. Акцентується увага й на тому, що спірні правовідносини не спрямовані на задоволення приватних інтересів і не мають на меті отримання приватної вигоди, оскільки виникли у зв`язку з реалізацією особою гарантованого їй державою права на соціальний захист у вигляді отримання відповідної допомоги з догляду, якого вона потребує.
20. Насамкінець, у касаційній скарзі стверджується, що спір, який виник між сторонами цієї справи, стосується надання адміністративної послуги у сфері державної соціальної політики.
21. За наявними у справі матеріалами, 29 грудня 2025 року о 22:54 годині Департамент за допомогою свого електронного кабінету отримав матеріали касаційної скарги, а 14 січня 2026 року о 20:24 годині у такий же спосіб отримав ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
22. У встановлений Судом строк відзив на касаційну скаргу не надійшов і станом на день розгляду касаційної скарги та ухвалення цієї постанови відсутній, що, однак, в силу приписів частини четвертої статті 338 Кодексу адміністративного судочинства України, не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
23. Від представниці позивачок надійшло клопотання, у якому вона просила пришвидшити розгляд цієї справи в касаційному порядку, з огляду на необхідність вирішення важливої та соціально значимої для позивачів проблеми й можливу втрату актуальності обставин, що склалися між сторонами спору.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка доводів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій
24. Відповідно до частин першої - третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
25. Згідно з частинами першою, другою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази
26. Перевіряючи у межах повноважень, встановлених законом, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та дотримання норм процесуального права, а також надаючи оцінку аргументам касаційної скарги, які слугували підставою для відкриття касаційного провадження у справі, Верховний Суд виходить з такого.
27. Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
28. За наведеними у пунктах 2, 7, 16 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначеннями публічно-правовий спір - спір, у якому:
хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або
хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або
хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;
суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг;
адміністративний договір - спільний правовий акт суб`єктів владних повноважень або правовий акт за участю суб`єкта владних повноважень та іншої особи, що ґрунтується на їх волеузгодженні, має форму договору, угоди, протоколу, меморандуму тощо, визначає взаємні права та обов`язки його учасників у публічно-правовій сфері і укладається на підставі закону:
а) для розмежування компетенції чи визначення порядку взаємодії між суб`єктами владних повноважень;
б) для делегування публічно-владних управлінських функцій;
в) для перерозподілу або об`єднання бюджетних коштів у випадках, визначених законом;
г) замість видання індивідуального акта;
ґ) для врегулювання питань надання адміністративних послуг;
29. Статтею 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження; спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів.
30. Виходячи зі змісту вищенаведених процедурних норм, Верховний Суд вважає, що критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
31. З наведеного констатується, що до компетенції адміністративних судів належать, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення, або щодо укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів.
32. Помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на всі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
33. Публічно - правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.
34. Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.
35. Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило майнового, приватного права чи інтересу.
36. Колегія суддів підкреслює, що адміністративні суди розглядають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо - розпорядчої діяльності публічних органів.
37. У справі, яка розглядається, позивачка оскаржує дії Департаменту, вчинені ним при укладені тристороннього договору про надання соціальних послуг з догляду, щодо визначення переліку та тривалості таких послуг, що також впливає на розрахунок розміру передбаченої законом компенсації їх надавачу.
38. Правовідносини, у яких між сторонами цієї справи виник спір, врегульовані спеціальним актом законодавства - Законом України від 17 січня 2019 року № 2671-VIII «Про соціальні послуги», за преамбулою до якого цей Закон визначає основні організаційні та правові засади надання соціальних послуг, спрямованих на профілактику складних життєвих обставин, подолання або мінімізацію їх негативних наслідків, особам/сім`ям, які перебувають у складних життєвих обставинах.
39. За визначенням понять основних термінів, які вживаються у Законі України «Про соціальні послуги» базові соціальні послуги - соціальні послуги, надання яких отримувачам соціальних послуг відповідно до цього Закону забезпечується Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, районними у містах Києві та Севастополі державними адміністраціями, а також виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад.
Соціальні послуги - дії, спрямовані на профілактику складних життєвих обставин, подолання таких обставин або мінімізацію їх негативних наслідків для осіб/сімей, які в них перебувають. Особі/сім`ї можуть надаватися одна або одночасно декілька соціальних послуг. Порядок організації надання соціальних послуг затверджується Кабінетом Міністрів України (пункти 1, 17 частини першої статті 1 зазначеного Закону).
40. Надавачами соціальних послуг, у розумінні пункту 6 частини першої статті 1 Закону України «Про соціальні послуги», є юридичні та фізичні особи, у тому числі фізичні особи - підприємці, внесені до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг, отримувачами таких послуг - особи/сім`ї, які належать до вразливих груп населення та/або перебувають у складних життєвих обставинах, яким надаються соціальні послуги (пункт 10 частини першої статті 1 цього ж Закону).
41. Згідно з положеннями частини першої статті 11 Закону України «Про соціальні послуги» до уповноважених органів системи надання соціальних послуг належать: 1) центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення; 2) центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог законодавства під час надання соціальних послуг і соціальної підтримки; 3) Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації; 4) районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад.
42. За правилами абзацу другого частини першої, частини третьої, абзаців першого, третього, п`ятого, шостого, восьмого частини сьомої статті 13 Закону України «Про соціальні послуги» надавачем соціальних послуг може бути фізична особа або юридична особа незалежно від форми власності.
До надавачів соціальних послуг приватної власності належать юридичні особи, крім передбачених абзацом першим частини другої цієї статті, фізичні особи - підприємці та фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності.
Фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, виплачується компенсація за догляд.
Розмір компенсації за догляд фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі, визначається з розрахунку 70 відсотків мінімальної заробітної плати у погодинному розмірі за одну годину догляду за однією особою, але не більше 360 годин на місяць.
Компенсація за догляд фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі, виплачується відповідно до тристороннього договору про надання соціальних послуг з догляду, що укладається у письмовій формі між фізичною особою - надавачем соціальних послуг з догляду, отримувачем соціальних послуг з догляду або його законним представником та районними у містах Києві та Севастополі державними адміністраціями, виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад.
Однією з істотних умов такого договору є кількість годин надання соціальних послуг з догляду на місяць.
Порядок подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації за догляд затверджує Кабінет Міністрів України.
43. Відповідно до частини сьомої статті 13 Закону України «Про соціальні послуги» Кабінет Міністрів України затвердив Порядок подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі, згідно з абзацом другим пункту 5 якого особа або законний представник особи, яка потребує надання соціальних послуг з догляду на професійній основі, подають уповноваженому органу заяву про потребу в наданні соціальних послуг з догляду на професійній основі за формою згідно з додатком 1 (далі - заява про потребу в наданні соціальних послуг).
44. Компенсація фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду на професійній основі, призначається уповноваженим органом згідно з поданою нею заявою про згоду надавати соціальні послуги (абзац перший пункту 7 вищезгаданого Порядку).
45. Абзацами першим, другим пункту 8 Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі, визначено, що заяви про потребу в наданні соціальних послуг та про згоду надавати соціальні послуги також можуть прийматися центром надання адміністративних послуг за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), якій надаються соціальні послуги з догляду на професійній основі.
Центр надання адміністративних послуг, який приймає заяви про потребу в наданні соціальних послуг та про згоду надавати соціальні послуги з необхідними документами, реєструє такі заяви і не пізніше наступного робочого дня надсилає справу (у тому числі електронну) відповідному уповноваженому органу засобами електронного зв`язку для прийняття рішення про призначення компенсації.
46. Абзацами першим, другим пункту 10 вищенаведеного Порядку, передбачено, що відповідно до поданих заяв про потребу в наданні соціальних послуг та про згоду надавати соціальні послуги, документів та з урахуванням комплексного визначення ступеня індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг з догляду на професійній основі, уповноважений орган протягом десяти календарних днів готує договір про надання соціальних послуг з догляду на професійній основі (далі - також договір), що укладається у письмовій формі між фізичною особою, яка надає соціальні послуги з догляду на професійній основі, особою, яка потребує надання соціальних послуг з догляду на професійній основі, або її законним представником та уповноваженим органом за формою згідно з додатком 4.
У договорі зазначаються обсяг соціальних послуг з догляду на професійній основі з визначенням конкретних заходів, інформація про фізичну особу, яка надає соціальні послуги з догляду на професійній основі, інформація про особу, яка потребує надання соціальних послуг з догляду на професійній основі, строки надання соціальних послуг з догляду на професійній основі, кількість годин надання соціальних послуг з догляду на професійній основі на місяць, права, обов`язки та відповідальність сторін. Кількість годин надання соціальних послуг з догляду на професійній основі, зазначених у договорі, не може бути більше ніж 360 годин на місяць.
47. Розмір компенсації відповідно до частини сьомої статті 13 Закону України «Про соціальні послуги» визначається з розрахунку 70 відсотків мінімальної заробітної плати у погодинному розмірі за одну годину догляду за однією особою, але не більше ніж 360 годин на місяць. Компенсація фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на професійній основі, призначається згідно з договором.
Виплата компенсації здійснюється щомісяця відповідно до рішення уповноваженого органу, прийнятого на підставі поданого фізичною особою, яка надає соціальні послуги з догляду на професійній основі, акта про надання соціальних послуг з догляду на професійній основі (далі - акт) за формою згідно з додатком 5. Форма рішення про виплату/припинення виплати компенсації затверджується Мінсоцполітики (абзаци перший, третій пункту 12. абзац третій пункту 13 Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі).
48. Верховний Суд бере до уваги й те, що відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про соціальні послуги» відносини щодо прийняття, набрання чинності, оскарження в адміністративному порядку, виконання, припинення дії адміністративних актів у сфері надання соціальних послуг регулюються Законом України «Про адміністративну процедуру» з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
49. У розумінні приписів пунктів 1-3 частини першої статті 1 Закону України від 06 вересня 2012 року № 5203-VI «Про адміністративні послуги» адміністративною послугою є результат здійснення владних повноважень суб`єктом надання адміністративних послуг за заявою фізичної або юридичної особи, спрямований на набуття, зміну чи припинення прав та/або здійснення обов`язків такої особи відповідно до закону;
суб`єкт звернення - фізична особа, юридична особа, яка звертається за отриманням адміністративних послуг;
суб`єкт надання адміністративної послуги - орган виконавчої влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, їх посадові особи, державний реєстратор, суб`єкт державної реєстрації, уповноважені відповідно до закону надавати адміністративні послуги.
50. Стаття 2 зазначеного Закону в її частині першій визначає, що його дія поширюється на суспільні відносини, пов`язані з наданням адміністративних послуг, а частина друга цієї ж статті не містить норм, відповідно до яких на відносини, пов`язані з наданням соціальних послуг щодо догляду осіб відповідно до Закону України «Про соціальні послуги», не поширюється дія Закону України «Про адміністративні послуги».
51. При цьому, за змістом частини другої статті 3 Закону України «Про адміністративні послуги» надання адміністративних послуг здійснюється відповідно до цього Закону та Закону України «Про адміністративну процедуру».
52. Частина друга статті 19 Закону України «Про адміністративні послуги» встановлює, що дії або бездіяльність посадових осіб, уповноважених відповідно до закону надавати адміністративні послуги, адміністраторів можуть бути оскаржені в порядку адміністративного оскарження та/або до суду в порядку, встановленому законом.
53. Зміст вищенаведених норм засвідчує, що надавач соціальних послуг відповідно до Закону України «Про соціальні послуги» має право на отримання грошової компенсації, яка призначається згідно з договором та на підставі рішення уповноваженого органу у розмірі, обчисленому відповідно до частини сьомої статті 13 вказаного Закону.
54. Рішення уповноваженого органу про призначення компенсації надавачу соціальних послуг приймається за заявами про потребу в наданні соціальних послуг (отримувача соціальних послуг) та про згоду надавати соціальні послуги (надавача соціальних послуг), поданими безпосередньо до уповноваженого органу або через центр надання адміністративних послуг, і є результатом надання адміністративної послуги відповідно до законів України «Про адміністративні послуги» та «Про адміністративну процедуру», з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про соціальні послуги».
55. З метою надання такої адміністративної послуги уповноважений орган відповідно до поданих заяв про потребу в наданні соціальних послуг та про згоду надавати соціальні послуги, а також доданих до них документів, здійснює підготовку тристороннього договору про надання соціальних послуг з догляду на професійній основі, який укладається між надавачем, отримувачем соціальних послуг та уповноваженим органом.
56. Отже, підготовка уповноваженим органом згаданого вище договору та усі вчинені ним з цією метою дії охоплюються адміністративною процедурою з надання адміністративної послуги, результат якої спрямований на набуття надавачем соціальних послуг з догляду прав та обов`язків відповідно до Закону України «Про соціальні послуги», зокрема, права на отримання передбаченої цим Законом грошової компенсації.
57. Варто зауважити. що право на зазначену компенсацію не виникає безпосередньо на підставі договору, а регламентоване законом, який визначає розмір такої компенсації, порядок її призначення, обчислення та виплати надавачу соціальних послуг.
58. Перед підписанням (укладенням) договору про надання соціальних послуг з догляду на професійній основі уповноважений орган (у цьому випадку Департаментом) в межах наявної у нього за законом компетенції здійснює конкретно визначені законом та обов`язкові до вчинення дії, зокрема, приймає відповідні заяви від надавача та отримувача соціальних послуг, вивчає їх зміст, здійснює комплексне визначення ступеня індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг, вирішує питання про можливість / обсяг надання вказаних послуг тощо.
59. Надавач та отримувач соціальних послуг з догляду участі у підготовці такого договору не беруть і не вправі замість уповноваженого органу визначати його умови. Рішення про призначення компенсації уповноважений орган приймає лише після укладення договору й може відмовити в його укладенні та у призначенні такої компенсації в разі недотримання визначених законом умов. Таке рішення та / або дії, вчинені у процесі його прийняття, сторони можуть оскаржити в порядку адміністративного оскарження та/або до суду.
60. Тому Верховний Суд визнає обґрунтованими доводи касаційної скарги про те, що сторони договору про надання соціальних послуг з догляду на професійній основі не є рівноправними. Такий договір не встановлює конкретний розмір передбаченої законом компенсації і це не є його істотною умовою. Розмір компенсації уповноважений орган обчислює згідно з закріпленим у законі алгоритмом, який не може бути визначений на розсуд сторін вищезгаданого договору і виплачується за рахунок коштів державного бюджету. Право на таку компенсацію належить лише конкретно визначеній уповноваженим органом особі й не може бути передано чи відчужено на підставі угод цивільно - правового характеру.
61. Це засвідчує, що спір у справі, яка розглядається, виник саме у публічно - правових відносинах, пов`язаних з наданням адміністративної послуги щодо призначення компенсації, передбаченої Законом України «Про соціальні послуги». Позивачки у цих відносинах беруть участь як суб`єкти звернення за отриманням такої послуги, а відповідач є суб`єктом її надання й діє у цих відносинах як уповноважений орган місцевого самоврядування у системі надання соціальних послуг. Жодних майнових або особистих немайнових прав та інтересів сторони договору про надання соціальних послуг з догляду на професійній основі не набувають. Укладення такого правочину є однією зі стадій прийняття рішення уповноваженим органом щодо призначення компенсації та має на меті врегулювати питання надання цієї адміністративної послуги у питанні визначення розміру такої грошової виплати, право на яку набувається відповідно до закону та на підставі адміністративного акта Департаменту, прийнятого ним як суб`єктом владних повноважень.
62. Договір, дії з підготовки якого у спірних правовідносинах вчиняв Департамент і які позивачки оскаржили до суду, підпадає під наведене у пункті 16 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначення адміністративного договору, оскільки такий договір є правовим актом за участю суб`єкта владних повноважень (Департаменту) та іншої особи (інших осіб - позивачок), має форму договору, визначає взаємні права та обов`язки його учасників (надавача, отримувача соціальних послуг та уповноваженого органу) у публічно-правовій сфері (адміністративних та соціальних послуг) і укладається на підставі закону (Закону України «Про соціальні послуги») для врегулювання питання надання адміністративної послуги (прийняття рішення про призначення виплати щомісячної грошової компенсації).
63. Оскаржені позивачками дії Департаменту не призвели до виникнення, зміни чи припинення приватноправових відносин за участю сторін у справі або третіх осіб, не мали майнового характеру і не були пов`язані з реалізацією їх майнових або особистих немайнових прав та інтересів, а тому оскарження таких дій не є способом судового захисту цивільних прав.
64. Спір у цій справі є спором між учасниками публічно - правових відносин щодо дій суб`єкта владних повноважень, вчинених ним під час надання адміністративної послуги на підставі законодавства, і стосується саме цих відносин.
65. За наведеного, Верховний Суд вважає, що у цьому конкретному випадку наявні усі елементи і ознаки публічно - правового спору в розумінні пункту 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, який переданий на вирішення адміністративного суду й підпадає під його предметну юрисдикцію, а справа, що розглядається, - під наведене у пункті 1 частини першої зазначеної статті визначення поняття адміністративної справи.
66. Враховуючи викладене, Верховний Суд констатує, що заявлені у цій справі позовні вимоги повинні розглядатись в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України, що свідчить про помилковість і необґрунтованість викладених у оскаржених судових рішеннях висновків судів першої та апеляційної інстанцій стосовно підсудності цього спору цивільним судам.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
67. За правилами пункту 2 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
68. Підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі (частина перша статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України).
69. Верховний Суд, провівши касаційний розгляд справи у межах повноважень, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, а також доводів та вимог касаційної скарги, які слугували підставою для відкриття касаційного провадження у справі, дійшов висновку про те, що суд першої інстанції помилково відмовив у відкритті провадження у цій справі з огляду на її непідсудність адміністративному суду. Апеляційний суд такої помилки суду першої інстанції не виправив, з чого констатується, що суди обох інстанцій, розглядаючи цю справу, допустили істотні порушення норм процесуального права, які призвели до ухвалення незаконних судових рішень, які перешкоджають подальшому провадженню у справі.
70. Згідно з приписами частини четвертої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
71. У зв`язку з наведеним колегія суддів висновує, що оскаржувані судові рішення належить скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду.
72. Керуючись статтями 340, 341, 344, 349, 353, 355, 356, Кодексу адміністративного судочинства України, Суд 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити.
Ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 02 вересня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною й не оскаржується.

Суддя-доповідач Н.В. Коваленко

Судді: Я.О. Берназюк

В.М. Кравчук