ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 квітня 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/16681/25	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі Шевякова І.С. розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Позовні вимоги:
визнати протиправним та скасувати рішення Кобеляцької міської ради № 41 від 17.10.2025, яким відмовлено у наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,60 га в межах с. Придніпрянське, для подальшої передачі її в оренду для городництва;
зобов`язати Кобеляцьку міську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,60 га в межах с. Придніпрянське. 
Під час розгляду справи суд 
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач; ОСОБА_1 ) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області (далі також відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 17.12.2025 відкрито провадження у справі, призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників. 

Аргументи учасників справи 
Позивач пояснив, що 03.09.2025 року позивачка подала до Кобеляцької міської ради заяву про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,60 га, розташованої в межах с. Придніпрянське, для подальшої передачі її в оренду для городництва. Метою звернення було отримання земельної ділянки для законного та раціонального використання, відповідно до ст. 124, 125 Земельного кодексу України (далі — ЗКУ). 
Однак, 17.10.2025 року рішенням міської ради № 41 мені було відмовлено у наданні дозволу. У рішенні зазначено, що земельна ділянка «не відповідає вимогам генерального плану та іншої містобудівної документації». 
Позивачка вважає таке рішення протиправним з огляду на те, що відсутня містобудівна документація, на яку посилається рада. Відповідно до офіційної письмової відповіді відділу містобудування, архітектури та ЖКГ апарату виконавчого комітету Кобеляцької міської ради, у населеному пункті с. Придніпрянське відсутня чинна містобудівна документація. Тобто міська рада посилається на документи, яких фактично не існує. Відповідач не надав жодного доказу невідповідності земельної ділянки вимогам законодавства. У відповіді на інформаційний запит Кобеляцька міська рада підтвердила, що земельна ділянка за координатами 48.790367, 34.288535 знаходиться в межах територіальної громади, належить до земель запасу комунальної власності, не віднесена до земель соціального призначення. 
Будь-які акти про резервування земельної ділянки для соціальних працівників або інших осіб міською радою не приймались, що спростовує твердження голови постійної комісії ОСОБА_2 про те, що ділянка нібито відноситься до «соціальної сфери».
Викладене вище стало підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх прав.
06.01.2026 до суду надійшов відзив, у якій відповідачем зазначено, що територія відповідно поданої заяви до сесії міської ради відноситься до ділянок запасу (земельні ділянки, які не надані у власність або користування громадянами чи юридичними особами) Кобеляцької міської ради. Бажане місце розташування земельної ділянки зазначене в викопіюванні заявника - територія Кобеляцької міської ради, землі не сформовані у земельні ділянки в межах с. Придніпрянське. 
Окрім того надання вказаної земельної ділянки в оренду унеможливлює те, що на виконання рішення сімдесят третьої сесії Кобеляцької міської ради восьмого скликання «Про резервування земельних ділянок сільськогосподарського призначення працівникам соціальної сфери C. Придніпрянське» від 28 листопада 2025 року №76 проводяться роботи щодо виготовлення технічної документації з землеустрою, а саме проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок на території с. Придніпрянське Полтавського району Полтавської області зі земель, не наданих у власність та користування в межах с. Придніпрянське орієнтовною площею 30,00 га.
Вказане місце розташування земельної ділянки відповідно поданого гр. ОСОБА_1 картографічного матеріалу, належить до земель, не наданих у власність та користування громадянам та юридичним особам, та ці землі підлягають формуванню в окрему земельну ділянку відповідно прийнятого рішення.
Надання земельної ділянки оренду для городництва не безумовно обов`язковим для власника, а відбувається за добровільним волевиявленням сторін шляхом укладення договору, і це є однією з форм використання земель комунальної власності для громадян та їх об`єднань.
13.01.2026 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій ОСОБА_1 зазначила, що вона звернулася зі заявою про надання дозволу розроблення документації із землеустрою до прийняття будь-яких рішень, на які наразі посилається відповідач у своєму відзиві. Отже, будь-які рішення, ухвалені відповідачем після подання заяви, не можуть бути використані як правова підстава для відмови, оскільки це прямо порушує принцип правової визначеності та стабільності правовідносин.
Відмова у наданні дозволу з мотивів нібито резервування земельної ділянки є протиправною, оскільки: частина сьома статті 118 Земельного кодексу України встановлює вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою; така підстава, як «резервування земельної ділянки для окремих категорій осіб», не передбачена Земельним кодексом України; відповідач не надав жодного рішення міської ради, прийнятого у встановленому законом порядку, яке б підтверджувало факт резервування. 
Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторони, викладені у заяві по суті справи, суд встановив наступні обставини.

Обставини справи, встановлені судом 
03.09.2025 позивач звернулася до відповідача зі заявою, у якій просила надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для городництва орієнтовною площею 0,60 га у с. Придніпрянське. До заяви додано копію паспорта, копія рнокпп та викопіювання з бажаного місця розташування площею 0,6000 га для городництва с. Придніпрянське Кобеляцької міської ради.
17.10.2025 рішенням сімдесят першої позачергової сесії восьмого скликання Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області було відмовлено громадянці ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, орієнтовною площею 0,60 га для городництва в межах с. Придніпрянське на території Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області, в зв`язку з невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Позивач не погодилася з цим рішенням відповідача, у зв`язку з чим звернулася до суду з даним позовом.

Норми права, що підлягають застосуванню
Відповідно до статті 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Підстави набуття права на землю шляхом передачі ділянок у власність встановлюються нормами Земельного кодексу України.
Відповідно до приписів статті 12 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб.
Згідно з пунктом 34 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.
Відповідно до приписів частин першої та другої статті 20 ЗК України при встановленні цільового призначення земельних ділянок здійснюється віднесення їх до певної категорії земель та виду цільового призначення.
При зміні цільового призначення земельних ділянок здійснюється зміна категорії земель та/або виду цільового призначення.
Віднесення земельних ділянок до певної категорії та виду цільового призначення земельних ділянок здійснюється щодо земельних ділянок приватної власності - їх власниками.
Частиною третьою статті 20 ЗК України передбачено, що категорія земель та вид цільового призначення земельної ділянки визначаються в межах відповідного виду функціонального призначення території, передбаченого затвердженим комплексним планом просторового розвитку території територіальної громади або генеральним планом населеного пункту.
Згідно із частиною першою статті 50 Закону України "Про землеустрій" проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок розробляються, зокрема, у разі зміни цільового призначення земельних ділянок у випадках, визначених законом.
Відповідно до положень частин першої, другої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
Частинами 1-3 статті 124 ЗК України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.
Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.
Передача земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, в оренду громадянам, юридичним особам у випадках, визначених частинами другою і третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.
В свою чергу, частиною другою статті 134 ЗК України встановлено, що не підлягають продажу, передачі в користування на конкурентних засадах (на земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності у разі передачі громадянам земельних ділянок для сінокосіння і випасання худоби, для городництва.
Відповідно до частин шостої та сьомої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).
Згідно статті 116 Земельного кодексу, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (абзац перший частини першої).
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частина друга). Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (частина третя). Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання (частина четверта).
Частиною першою статті 122 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Із положень частини шостої статті 118 ЗК України випливає, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.
До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).
У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.
Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Згідно із частиною сьомою статті 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.
Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.
Відповідно до частини першої статті 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється органами законодавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення.
Згідно з частиною другою статті 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.
Відповідно до частини третьої статті 123 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Висновки щодо правозастосування
Таким чином, підставами для відмови у наданні дозволу є: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Дані підстави є вичерпними та розширеному тлумаченню не підлягають.
Чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.
Як встановлено судом, підставою для відмови у наданні дозволу у спірному рішенні зазначено невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Водночас, ані рішення Кобеляцької міської ради № 41 від 17.10.2025, ані витяг з протоколу засідання постійної комісії міської ради з питань екології, природних ресурсів, земельних відносин та агропромислового розвитку від 15.10.2025 не містить жодних обґрунтувань та мотивів для прийняття такого рішення. 
В оскаржуваному рішенні, як і в додаткових матеріалах, не зазначено, в чому саме бажане місце розташування земельної ділянки, зазначене у графічний матеріалах не відповідає вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Аналізуючи оскаржуване рішення, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до ч.2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.
Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.
При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для платника податків рішення повинно бути вмотивованим.
Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії. 
Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.
Разом з тим, відповідачем зазначених вище принципів при прийнятті рішення дотримано не було.
Окремо суд вважає за необхідне звернути увагу, що Закон України "Про адміністративну процедуру" від 17 лютого 2022 року № 2073-IX (далі - Закон № 2073-IX) регулює відносини органів виконавчої влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших суб`єктів, які відповідно до закону уповноважені здійснювати функції публічної адміністрації, з фізичними та юридичними особами щодо розгляду і вирішення адміністративних справ шляхом прийняття та виконання адміністративних актів.
В розумінні п. 1, 3, 4, 11 ч. 1 ст. 2 Закону № 2073-IX адміністративний орган - орган виконавчої влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, їх посадова особа, інший суб`єкт, який відповідно до закону уповноважений здійснювати функції публічної адміністрації.
Адміністративний акт - рішення або юридично значуща дія індивідуального характеру, прийняте (вчинена) адміністративним органом для вирішення конкретної справи та спрямоване (спрямована) на набуття, зміну, припинення чи реалізацію прав та/або обов`язків окремої особи (осіб).
Адміністративне провадження - сукупність процедурних дій, що вчиняються адміністративним органом, і прийнятих процедурних рішень з розгляду та вирішення справи, що завершується прийняттям і, в необхідних випадках, виконанням адміністративного акта.
Функції публічної адміністрації - надання адміністративних послуг, здійснення інспекційної (контрольної, наглядової) діяльності, вирішення інших справ за заявою особи або за власною ініціативою адміністративного органу.
Міські ради за наданими повноваженнями щодо прийняття рішень у сфері реалізації громадянами права на приватизацію земельних ділянок відповідають критеріям органу публічної адміністрації, тому на них при виконанні повноважень поширюються вимоги Закону № 2073-IX.
Відповідно до ч.3 статті 8 цього Закону, Адміністративний орган зобов`язаний обґрунтовувати адміністративні акти, які він приймає, крім випадків, визначених законом. Адміністративний акт, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес особи, повинен містити мотивувальну частину, що відповідає вимогам цього Закону.
А згідно статті 72 Закону № 2073-IX , Адміністративний акт, прийнятий у письмовій формі, або усний адміністративний акт, підтверджений у письмовій формі, повинен мати мотивувальну частину (крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті).
Мотивування (обґрунтування) адміністративного акта в письмовій формі повинно забезпечувати особі можливість правильно його зрозуміти та реалізувати своє право на оскарження адміністративного акта.
У мотивувальній частині адміністративного акта зазначаються:
1) дата подання заяви або скарги та стислий зміст вимоги, що в ній міститься (у разі прийняття акта за заявою або скаргою особи);
2) фактичні обставини справи;
3) зміст документів та відомості, враховані під час розгляду справи;
4) посилання на докази або інші матеріали справи, на яких ґрунтуються висновки адміністративного органу;
5) детальна правова оцінка обставин, виявлених адміністративним органом, та чітке зазначення висновків, зроблених на підставі такої правової оцінки виявлених обставин.
Адміністративний акт може не містити посилання на фактичні обставини справи і результати дослідження доказів та інших матеріалів справи, якщо такий акт прийнято на підставі акта чи іншого документа, складеного за результатами проведення інспекційних (контрольних, наглядових) заходів, якщо цей документ вже містить відповідне мотивування (обґрунтування) та доведений до особи належним чином.
Для окремих видів справ законодавством можуть визначатися додаткові відомості, що зазначаються у мотивувальній частині адміністративного акта.
Відсутність в адміністративному акті мотивувальної частини, складеної відповідно до вимог цього Закону, має наслідки, встановлені цим Законом.
Наслідки передбачені ч. 3 ст. 85 № 2073-IX: у разі якщо адміністративний акт не містить мотивувальної частини, у випадку, якщо відповідно до цього Закону вона є обов`язковою, такий акт скасовується.
Стаття 87 цього ж Закону визначає умови правомірності адміністративного акта:
Адміністративний акт є правомірним, якщо він прийнятий компетентним адміністративним органом відповідно до закону, що діяв на момент прийняття акта.
Протиправним є адміністративний акт, що не відповідає вимогам, визначеним частиною першою цієї статті, зокрема:
1) прийнятий адміністративним органом, що:
а) не мав на це повноважень;
б) використав дискреційні повноваження незаконно;
2) суперечить положенням закону щодо форми та змісту адміністративного акта;
3) порушує норми матеріального права;
4) не відповідає принципам адміністративної процедури.
Таким чином, застосовуючи викладені норми, суд приходить до висновку про протиправність оскаржуваного рішення, оскільки воно прийняте з невірним застосуванням закону, без урахування фактичних обставин справи: ґрунтується на недостовірній інформації про невідповідність містобудівній документації; та не відповідає принципам адміністративної процедури, зокрема принципам законності й обґрунтованості. 
Що ж до посилання відповідача у відзиві про те, що унеможливлює надання вказаної земельної ділянки в оренду той факт, що на виконання рішення сімдесят третьої сесії Кобеляцької міської ради восьмого скликання «Про резервування земельних ділянок сільськогосподарського призначення працівникам соціальної сфери C. Придніпрянське» від 28 листопада 2025 року №76 проводяться роботи щодо виготовлення технічної документації з землеустрою, а саме проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок на території с. Придніпрянське Полтавського район Полтавської області з земель не наданих у власність та користування в межах с. Придніпрянське орієнтовною площею 30,00 га - суд не може прийняти ці аргументи до уваги. 
По-перше, вказані обставини, згідно з текстом оскаржуваного рішення та відповідного рішення земельної комісії, не були покладені в основу оскаржуваного рішення. Зокрема, не викладені в мотивувальній частині адміністративного акту. 
По-друге,рішення сімдесят третьої сесії Кобеляцької міської ради восьмого скликання «Про резервування земельних ділянок сільськогосподарського призначення працівникам соціальної сфери C. Придніпрянське» від 28 листопада 2025 року №76 було прийнято після прийняття рішення Кобеляцької міської ради № 41 від 17.10.2025 та не могло було покладено в основу для прийняття рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою. 
Також в чинному законодавстві відсутня така підстава для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, як резервування земельних ділянок для працівників соціальної сфери.
Отже, суд дійшов висновку, що спірне рішення сімдесят першої позачергової сесії восьмого скликання Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області від 17.10.2025 № 41 є необґрунтованим та протиправним, а тому підлягає скасуванню.
Щодо способу захисту порушеного права позивача, суд зазначає таке.
Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.
Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Враховуючи повноваження суду та предмет доказування у цій справі, рішення сімдесят першої позачергової сесії восьмого скликання Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області від 17.10.2025 № 41 "Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для городництва на території с.Придніпрянське Кобеляцької міської ради з подальшою передачею в оренду" перевіряється судом на предмет правомірності, виходячи лише із тих мотивів, які покладалися відповідачем в основу його винесення.
Беручи до уваги те, що відповідачем у рішенні не викладено законодавчо обґрунтовані підстави для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, суд позбавлений можливості дослідити їх для надання оцінки правомірності відмови та виконанню позивачем усіх визначених законом умов, необхідних для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою.
За таких обставин, суд не вбачає можливості застосувати ту форму захисту порушеного права у вигляді прямого зобов`язання прийняти відповідне рішення, про яку просила позивач у своєму позові. 
У обставинах цієї справи суд вважає, що єдиним належним способом захисту та відновлення прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.09.2025 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,60 га для городництва в межах с. Придніпрянське - з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні, щодо застосованих Кобеляцькою міською радою підстав відмови для задоволення заяви ОСОБА_1 .
Отже, позовну заяву ОСОБА_1 належить задовольнити.

Розподіл судових витрат
Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Водночас, як визначено частиною восьмою цієї статті, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Оскільки спір у даній справі виник внаслідок неправомірної бездіяльності відповідача щодо неприйняття рішення за заявою позивача, суд вважає за можливе на підставі частини восьмої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України покласти на відповідача судові витрати позивача повністю.
При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Суд вважає за необхідне покласти на відповідача судові витрати у сумі 1211,20 грн.
Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області (вул. Тараса Шевченка, 15/27, м. Кобеляки, Полтавська область, 39200, код ЄДРПОУ 21051562) про визнання протиправним та скасування рішення – задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення сімдесят першої позачергової сесії восьмого скликання Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області від 17.10.2025 № 41 "Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для городництва на території с. Придніпрянське Кобеляцької міської ради з подальшою передачею в оренду".
Зобов`язати Кобеляцьку міську раду Полтавського району Полтавської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.09.2025 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,60 га для городництва в межах с. Придніпрянське - з урахуванням висновків суду, викладених в цьому рішенні.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя	 	І.С. Шевяков