УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №935/915/25 Головуючий у 1-й інст. Василенко Р. О. 
Категорія 39 Доповідач Борисюк Р. М.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року 

Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Борисюка Р.М.,
суддів Павицької Т.М., Шевчук А.М.,
розглянувши у письмовому провадженні у місті Житомирі цивільну справу № 935/915/25 за позовом представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 24 жовтня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Василенка Р.О. у місті Коростишеві,

в с т а н о в и в :

У квітні 2025 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі представник Товариства, Представник, ТОВ «Діджи Фінанс», Позивач, представник позивача) звернувся з даним позовом, в якому просив стягнути із ОСОБА_1 на користь Позивача 35 329, 68 грн заборгованості за кредитним договором № 10002978353 від 16 січня 2021 року, також просив стягнути 2 444, 40 грн судового збору та 9 000 грн витрат на правничу допомогу. 
Позов мотивувався тим, що 16 січня 2021 року за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» (далі ТОВ «ФК «Інвест Фінанс») Каліновський О.П. подав заявку на отримання кредиту № 10002978353. Дана заява знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті Товариства.
Законодавством України передбачено, що оформлення кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підписом. Оскільки ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» направлено відповідачу електронним повідомленням (SМS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтверджує прийняття умов договору про споживчий кредит № 10002978353 від 17 січня 2021 року, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті Товариства.
Згідно умов договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом перерахування на поточний рахунок споживача в розмірі 8700,00 грн.
ОСОБА_1 умови договору належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість в розмірі 35 329,68 грн, з яких: 8700,00 грн – заборгованість за тілом кредиту, 26 629,68 грн – заборгованість за відсотками.
05 вересня 2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Інвест Фінанс» укладено договір факторингу № 556/ФК-22, відповідно до якого ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача.
Представник зазначає, що ТОВ «Діджи Фінанс» має діючу безстрокову ліцензію на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту та ліцензію на надання послуг з факторингу, що видана на підставі розпорядження Нацкомфінпослуг від 31 березня 2020 року за № 594.
Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 24 жовтня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
У поданій апеляційній скарзі, представник позивача просить його скасувати та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та вирішити питання розподілу судових витрат, зокрема стягнути із відповідача на користь ТОВ «Діджи Фінанс» 3 633, 60 грн судового збору за подання апеляційної скарги та 6 000 грн витрат на правову допомогу.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судове рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, із порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи.
Представник зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про відсутність доказів укладення правочину. Скаржник зазначає, що укладення договору № 10002978353про надання споживчого кредиту від 16 січня 2021 року здійснювалося за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи первісного кредитора ТОВ «ФК «Інвест Фінанс», доступ до якої забезпечувався відповідачу через Веб-сайт. Електронна ідентифікація ОСОБА_1 здійснювалася при вході відповідача до особистого кабінету, шляхом перевірки фінансовою установою правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого на зазначений ним номер мобільного телефону, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету, що відповідає п. 9.1 кредитного договору.
Вважає, що відповідач вчинив дії, спрямовані на укладення договору, шляхом заповнення заявки на сайті, ввівши код підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначивши реквізити банківської картки № НОМЕР_1 , на рахунок якої фінансовою установою перераховано грошові кошти у розмірі 8 700,00 грн.
Скаржник вказує на те, що районний суд безпідставно залишив поза увагою належне виконання зобов`язань із перерахування ОСОБА_1 кредитних коштів первісним кредитором, що підтверджено платіжним дорученням. Зазначає, що позичальник порушив умови кредитного договору, прострочив сплату платежів з повернення кредиту та відсотків за користування ним.
Звертає увагу суду на те, що відповідач не заперечував ні укладення кредитного договору, ні отримання ним кредитних коштів, яке підтверджується копією інформаційної довідки ТОВ «Платежі Онлайн» № 62/2569/12 від 14 грудня 2022 року.
Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 03 грудня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та справу призначено до розгляду.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України ( частина 1 статті 368 ЦПК України).
Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною 5 статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, наявні правові підстави для розгляду справи у порядку письмового провадження без участі сторін.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що договір про надання споживчого кредиту № 10002978353 від 16 січня 2021 року не підписано позичальником одноразовим ідентифікатором, лише зазначено його анкетні дані, що не підтверджує підписання ОСОБА_1 кредитного договору в електронній формі. 
Також, позивачем не надано суду належних і допустимих доказів тому юридичному факту, що відповідач ОСОБА_1 виявив волю на укладення кредитного договору, заборгованість за яким є предметом розгляду судом цивільної справи, а також і не надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» як позикодавцем були перераховані грошові кошти ОСОБА_1 в розмірах, що передбачені кредитним договором, а відповідач ці кошти отримав.
Колегія суддів погоджується з такими висновками з огляду на таке.
Як убачається із позовної заяви, 16 січня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Інвест Фінанс» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 10002978353, відповідно до якого Товариство надало споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язався отримати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (а.с.21-25).
Відповідно до пункту 1.2 договору сума кредиту складає 8700,00 грн, строк кредиту 30 календарних днів (пункт 1.3 договору), в пункті 1.6 договору зазначено, що орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення цього договору складає за ставкою 500,05 % річних.
Згідно з пункту 2.1. договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані позичальником товариству з метою отримання кредиту.
Пунктом 9.4 визначено, що цей договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання позичальником зобов`язань за ним.
Відповідно до пункту 9.10 договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію, що маю таку саму юридичну силу як власноручний підпис.
Із пункту 10 кредитного договору вбачається відсутність електронного підпису відповідача одноразовим ідентифікатором (а.с.25 зворот).
Крім того, в додаткових угодах від 19 лютого 2021 року, 08 березня 2021 року та 31 березня 2021 року про зміну умов кредитного договору № 10002978353 заначено про продовження строку кредитування до 14 квітня 2021 року та які також не містять підпису відповідача ОСОБА_1 (а.с.34 - 36 ).
Заявка позичальника № 10002978353 від 17 січня 2021 року складена ТОВ «Фінасова компанія «Інвест Фінанс» та оферта (пропозиція укласти електронний договір) також не містить підпису відповідача (а.с.40-41, 45-46 відповідно).
В листі ТОВ «Платежі Онлайн» від 14 грудня 2022 за № 62/2569/12 зазначено, що 17 січня 2021 року було успішно перераховано кошти на суму 8700,00 грн на платіжну картку № НОМЕР_1 (а.с.38).
05 вересня 2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» було укладено договір факторингу (а.с.29-32).
Відповідно до пункту 2.1 договору факторингу згідно умов цього договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені в реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити клієнту суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим договором.
Сторони розуміють та погоджуються з тим, що операція відступлення прав вимоги за цим договором не є забезпечувальним відступленням. Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідатиме перед фактором, якщо одержані ними суми будуть меншими від суми, сплаченої фактором клієнту. Разом з правом вимоги до фактора переходять всі інші права та обов`язки клієнта за кредитним договором. У випадку укладення сторонами більш ніж одного реєстру прав вимог, кожен наступний реєстр прав вимог доповнює, а не замінює попередній (пункт 2.2 Договору факторингу).
Згідно з підпунктом 3.1.1 договору факторингу фінансування – належна до сплати клієнту сума грошових коштів в розмірі 2 976 000,00 грн. Порядок сплати фінансування визначений у пункті 3.1 договору факторингу.
Відповідно до пункту 4.1 договору факторингу право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги у формі наведеної в додатку № 1 до цього договору.
Цей договір набуває чинності та всі права та обов`язки сторін за цим договором набувають повної юридичної сили з дати його підписання уповноваженими представниками сторін, та скріплення печатками (за наявності) (пункт 8.1 договору факторингу).
Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у пункті 8.1 цього договору та закінчується 31 грудня 2022 року (пункт 8.2 договору факторингу).
ТОВ «Діджи Фінанс» у порядку, визначеному пунктом 3.1 договору факторингу, сплатило фінансування ТОВ «ФК «Інвест Фінанс», що підтверджується копіями платіжних інструкцій: № 2474 від 06 вересня 2022 року на суму 1 488 000,00 грн; № 2493 від 12 вересня 2022 року на суму 744 000,00 грн; № 2544 від 19 вересня 2022 року на суму 744 000,00 грн (а.с.47).
Згідно з витягом з додатку № 1 до договору факторингу № 556/ФК-22 від 05 вересня 2022 року залишок боргу на момент відступлення права вимоги ОСОБА_1 становив 35329,68 грн за кредитним договором № 10002978353.
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором про споживчий кредит № 10002978353 позичальник ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 35 329,68 грн, з яких: тіло кредиту – 8700,00 грн, по відсоткам 26 629,68 грн (а.с.17-18).
Згідно частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини 1 статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За нормою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до частин 1, 3 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування ( статті 76-77 ЦПК України).
Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та про відсутність підстав для задоволення вимог ТОВ «Діджи Фінанс».
З огляду на предмет спору та обставини, на які посилався представник позивача, останній був зобов`язаний надати суду докази на підтвердження укладення між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та відповідачем договору про надання споживчого кредиту № 10002978353 від 16 січня 2021 року, надання відповідачу кредиту у відповідності до умов договору, наявності заборгованості та докази на підтвердження переуступки на його користь прав вимоги за таким договором у відповідному розмірі.
Як свідчить зміст кредитного договору № 10002978353 від 16 січня 2021 року, в розділі «Реквізити та підписи сторін» підписи від імені позикодавця та позичальника відсутні, тобто відомості про підписання відповідачем правочину одноразовим ідентифікатором, або власноручним підписом не відображені. Графік розрахунків, який є додатком № 1 до кредитного договору № 10002978353 від 16 січня 2021 року, заява позичальника і оферта кредитодавця також не підписані.
У постанові від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891-15 Верховний Суд зазначив, що банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Тож колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність належних доказів укладення сторонами кредитного договору № 10002978353 від 16 січня 2021 року і погодження його умов та, як наслідок відхиляє доводи скаржника про доведеність введення позичальником на сайті кредитора коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору.
ТОВ «Діджи Фінанс» не надало суду належних і допустимих доказів на підтвердження надання відповідачу кредиту, в тому числі і шляхом перерахування відповідної суми коштів на картковий рахунок відповідача, зокрема, платіжного доручення, меморіального ордеру, тощо. Також ТОВ «Діджи Фінанс» не надано виписки з особового рахунку по кредитному договору.
Наданий ТОВ «Діджи Фінанс» розрахунок заборгованості, який був складений позивачем не є належним та допустимим доказом надання відповідачу кредиту та наявності заборгованості за цим договором.
Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Надана позивачем інформаційна довідка ТОВ «Платежі Онлайн» № 62/6993/12 від 14 грудня 2022 року, зі змісту якої вбачається, що на сайті торговця через платіжний сервіс «Platon» 17 січня 2021 року, була проведена успішна транзакція № 31089-80548-29544 в сумі 8 700,00 грн, номер карти: № НОМЕР_1 . Разом з тим, зі змісту вказаної довідки не вбачається, що картковий рахунок № НОМЕР_1 належить відповідачу, а кошти переведені за умовами договору про надання споживчого кредиту № 10002978353 від 16 січня 2021 року.
Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» (далі Закон № 675-VIII) пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII).
Статтею 12 Закону № 675-VIII визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону № 675-VIII передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону № 675-VIII).
Позивачем не надано суду доказів того, що на виконання вимог Закону № 675-VIII відповідачем при підписанні договору було використано одноразовий ідентифікатор.
Апеляційний суд відхиляє твердження позивача про те, що укладення договору № 10002978353 про надання споживчого кредиту від 16 січня 2021 року здійснювалося шляхом електронної ідентифікації ОСОБА_1 при вході відповідача до особистого кабінету шляхом перевірки фінансовою установою правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого на зазначений ОСОБА_1 номер мобільного телефону, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету, що відповідає пкункт 9.1 кредитного договору.
Дійсно, таким чином фінансовою установою здійснено електронну ідентифікацію особи ОСОБА_1 , тобто перевірено, що особа, яка увійшла до особистого кабінету, справді існує (пункт 9.1 договору). Проте пунктом 9.4. договору визначено, що цей договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання позичальником зобов`язань за ним. Тобто, позивач мав довести не здійснення ОСОБА_1 електронної ідентифікації при вході до особистого кабінету, і підписання ним кредитного договору у незаборонений законодавством спосіб, зокрема за допомогою електронного підпису/одноразового ідентифікатора/електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Таким підпис свідчив би про погодження сторонами умов кредитування, на які посилається позивач.
На користь таких висновків суду свідчить і зазначена у розділі І Оферти (пропозиції укласти електронний договір) інформація щодо технології (порядку) укладення електронного договору. У ній визначено, що після проведення ідентифікації особи на сайті позичальнику надсилається пропозиція в ІТС укласти договір на визначених кредитодавцем умовах (оферта). Надалі позичальник заповнює на сайті кредитодавця заяву про прийняття пропозиції укласти договір на визначених умовах (акцепт). При цьому зазначені електронне повідомлення та заява підписуються електронним підписом одноразовим ідентифікатором (дані в електронній формі у вигляді алфовітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних позичальником, який прийняв пропозицію (оферту) укласти електронний договір та надсилаються кредитодавцю). 
Суд першої інстанції правильно зазначив також, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення кредиту на умовах, що зазначені у позовній заяві.
Крім того, у матеріалах справи відсутня інформація про належність ОСОБА_1 кредитної картки № НОМЕР_1 , а також виписка банку, яка б підтверджувала перерахування кредитних коштів ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» ОСОБА_1 . Ані кредитний договір, ані графік розрахунків як додаток до нього не містять реквізитів кредитної картки, на яку ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» мало перерахувати кредитні кошти в сумі 8 700,00 грн відповідачу. Доводів щодо неможливості отримати ці докази матеріали справи не містять, відповідних клопотань з приводу витребування інформації, необхідної для вирішення спору, позивачем не заявлено. Доводи апеляційної скарги про те, що перерахування кредитних коштів підтверджено платіжним дорученням № 10002978353 від 16 січня 2021 року, апеляційний судом відхиляються, оскільки таке у матеріалах справі відсутнє.
Оцінюючи поведінку та спосіб ведення справ Товариством, суд апеляційної інстанції враховує те, що воно є професійним учасником ринку надання фінансових послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними в цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ, тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною в цивільних відносинах з такою установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах.
Аналогічна позиція викладена Верховим Судом у постанові від 01 лютого 2023 року у справі № 199/7014/20.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс» про стягнення із відповідача заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 10002978353 від 16 січня 2021 року, укладеним з ТОВ «ФК «Інвест Фінанас».
Приймаючи рішення у справі, суд апеляційної інстанції враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain, серія A, N 303-A, § § 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland, N 49684/99, § 2)).
Доводи апеляційної скарги містять суб`єктивне тлумачення апелянтом як обставин справи, так і норм діючого законодавства, направлене на переоцінку доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що місцевим судом при ухваленні рішення були належним чином оцінені подані сторонами докази, повно встановлені фактичні обставини справи, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.
Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення.
Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду – без змін.
За приписами частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.
Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини 6 статті 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» залишити без задоволення, а рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 24 жовтня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Судді