ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/9896/21 Головуючий в І інстанції: Шестакова Я.В.
Номер провадження: 22-ц/819/645/26 Доповідач: Майданік В.В.

П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року         м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Майданіка В.В.,
суддів: Воронцової Л.П.,
Склярської І.В.,

учасники справи: 
позивач – Акціонерне товариство "Херсонська теплоелектроцентраль";
відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Салівонського Олексія Миколайовича, який діє від імені ОСОБА_1 , на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 14 січня 2026 року, ухвалене у складі судді Шестакової Я.В., дата складення повного тексту рішення – 14 січня 2026 року, у справі за позовом Акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль" до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, 

В С Т А Н О В И В :

Стислий виклад позовної заяви, оскаржуваного судового рішення та апеляційної скарги 

11 червня 2021 року адвокат Предместніков Олег Гарійович, який діє від імені позивача АТ "Херсонська теплоелектроцентраль", звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з жовтня 2016 року по квітень 2021 року в розмірі 27 591,79 грн, інфляційні збитки в розмірі 2 397,66 грн, 3% річних в розмірі 1 521,28 грн, а всього стягнути 31 510,73 грн, а також сплачений судовий збір в розмірі 2 270,00 грн.

Позов обґрунтований наступним.
ОСОБА_1 є споживачем послуг, що надаються АТ "Херсонська теплоелектроцентраль" за адресою: АДРЕСА_1 . На її ім`я відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 в службі збуту теплової енергії позивача, згідно якого ведеться облік розрахунків між позивачем та відповідачем. 
Між сторонами існують цивільно-правові відносини на підставі договору приєднання. 
Відповідач протягом тривалого часу належним чином не вносить плату за надані йому послуги, в результаті чого утворилась заборгованість за період з жовтня 2016 року по квітень 2021 року в розмірі 27 591,79 грн.
Пославшись на положення ст.625 ЦК України, вважає, що відповідачка також повинна сплатити інфляційні збитки та 3% річних, розмір яких складає відповідно 2 397,66 грн та 1 521,28 грн. При цьому вказані розрахунки проводилися за період з 01.05.2018 року по 01.03.2020 року. 
Посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягнути виниклу заборгованість з відповідача, а також стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 09.07.2021 року було відкрито провадження у справі, суд ухвалив розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

24 лютого 2022 року відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України та Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" постановлено ввести в Україні воєнний стан строком на 30 діб, який у подальшому було неодноразово продовжено.

Розпорядженням голови Верховного Суду №1/0/9-22 від 06.03.2022 року "Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану", враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ, підсудних Херсонському міському суду Херсонської області.

Рішенням Вищої ради правосуддя №566/0/15-23 від 30.05.2023 р. "Про відновлення роботи Херсонського міського суду Херсонської області, зміну територіальної підсудності судових справ окремих судів Херсонської області, відтермінування початку відновлення роботи Білозерського районного суду Херсонської області", зокрема вирішено відновити з 01 червня 2023 року роботу Херсонського міського суду Херсонської області, територіальну підсудність судових справ якого змінено розпорядженнями Голови Верховного Суду від 6 березня 2022 року № 1/0/9-22 (зі змінами, внесеними розпорядженням Голови Верховного Суду від 26 вересня 2022 року № 52), від 10 січня 2023 року № 2. Датою початку процесуальної діяльності Херсонського міського суду Херсонської області визначено 12 червня 2023 року.

Розпорядженням керівника апарату суду № 01-09/1310/24 від 03.05.2024 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 766/9896/21.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_2 з посади судді Херсонського міського суду Херсонської області у зв`язку з поданням заяви про відставку, справа №766/9896/21 надійшла до провадження судді Шестакової Я.В.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 07.02.2025 року прийнято до провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного провадження.

Від учасників провадження не надійшло заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

16.04.2025 року на адресу Херсонського міського суду Херсонської області надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача за підписом адвоката Салівонського О.М., який просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки ОСОБА_1 не є належним відповідачем у справі, оскільки не є споживачем житлово-комунальних послуг за адресою, вказаною у позовній заяві.

27.10.2025 року на адресу Херсонського міського суду Херсонської області від представника позивача – Єршова І.Є., надійшла відповідь на відзив, у якій він просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

28.10.2025 року на адресу Херсонського міського суду Херсонської області від представника позивача – Єршова І.Є. надійшла заява, в якій він зазначив, що у провадженні Херсонського міського суду перебуває цивільна справа про стягнення з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованості за спожиту теплову енергію за період з жовтня 2016 року по квітень 2021 року в розмірі 31 747,98 грн. У зв`язку зі сплатою відповідачем грошові кошти в сумі 30 899,98 грн, позивач просить стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) залишок заборгованості в сумі 848,00 грн., інфляційні втрати, 3% річних та судові витрати.

Перевіривши інформацію на офіційному веб-порталі Судової влади України встановлено, що цивільна справа № 766/9932/21 про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за спожиту теплову енергію на користь Акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль" перебуває у провадженні судді Зуб І.Ю., у зв`язку із чим не може бути прийнята до уваги судом при розгляді даної справи.

Представник позивача, в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував.

Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за їх відсутності, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Суд розглянув справу за відсутності її учасників.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 14 січня 2026 року позов був задоволений частково, із заявленої до стягнення суми 31 510,73 грн суд ухвалив стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 30 182,07 грн, з яких: 27 591,79 грн – заборгованість за послуги постачання теплоенергії, 1 586,68 грн – нараховані інфляційні втрати; 1 003,60 грн – нараховані 3% річних. Також з відповідачки на користь позивача було стягнуто 2 174,21 грн в рахунок сплаченого при зверненні в суд судового збору. В задоволенні іншої частини позовних вимог було відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого опалення, які надає позивач АТ "Херсонська теплоелектроцентраль" за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину квартири за вказаною адресою підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 422723385 від 15.04.2025 року.
Також суд виходив з того, що відповідно до розрахунку заборгованості за адресою: АДРЕСА_1 , існує заборгованість в розмірі 27 591,79 грн за період з жовтня 2016 року по квітень 2021 року.
Також суд виходив з того, що наведені норми законів свідчать про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність укладеного між сторонами у письмовій формі договору про надання послуг не є підставою виконавцю житлово-комунальних послуг не проводити нарахування оплати за послуги та не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду у справі №206/1148/16-ц від 14.01.2019 року, у справі №712/8916/17 від 13.06.2019 року.
Також суд виходив з того, що належними доказами доведено те, що ОСОБА_1 не виконує належним чином покладені на неї зобов`язання щодо оплати житлово-комунальних послуг, внаслідок чого утворилась заборгованість за особовим рахунком № НОМЕР_1 , за адресою об`єкта споживача: АДРЕСА_1 , контррозрахунків відповідачем суду не надано.
Також суд виходив з того, що доводи представника відповідача про те, що ОСОБА_1 не є власником нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , є обґрунтованими та підтверджуються Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 422723385 від 15.04.2025 року. Натомість, як зазначив суд, вказані обставини не мають правового значення для вирішення цієї справи, оскільки позовні вимоги стосуються стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення щодо іншого об`єкта нерухомості, а саме квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , 1/2 частина якої належить на праві власності ОСОБА_1 , що також підтверджується вказаною інформаційною довідкою. Дослідивши зміст та прохальну частину позовної заяви, суд встановив, що вимоги про стягнення заборгованості у сумі 27 591,79 грн, інфляційних втрат у розмірі 2 397,66 грн та 3 % річних у сумі 1 521,28 грн, а всього 31 510,73 грн, заявлено саме до ОСОБА_1 за особовим рахунком № НОМЕР_1 щодо об`єкта нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, як вказав суд, матеріали справи не містять позовних вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 щодо квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Таким чином, вказав суд, належними доказами доведено те, що ОСОБА_1 не виконує належним чином покладені на неї зобов`язання щодо оплати житлово-комунальних послуг, внаслідок чого утворилась заборгованість, за адресою об`єкта теплопостачання: АДРЕСА_1 , в сумі 27591,79 грн., контррозрахунків відповідачем суду не надано.
Також судом перевірено розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, наданих позивачем, та, відповідно до ст.625 ЦК України, встановлено, що нарахування здійснювалося на суму заборгованості за оплату послуг централізованого теплопостачання в розмірі 27 591,00 грн з 01.05.2018 по 01.03.2020 року. Оскільки, як зазначив суд, позивачем не надано договору про надання послуг централізованого теплопостачання, укладеного між сторонами, розрахунок інфляційних втрат та 3% річних має здійснюватися починаючи з дня, наступного за днем граничного терміну внесення щомісячного платежу, починаючи з 01.05.2018 року та до 01.03.2020 року (у межах позовних вимог, визначених позивачем у позовній заяві). Таким чином, вказав суд, загальний розмір нарахувань за прострочення зобов`язання з оплати послуг централізованого опалення за період з 01.05.2018 по 01.03.2020 року складає 1 586,68 грн інфляційних втрат та 1 003,60 грн – 3% річних. У зв`язку із вищевикладеним суд дійшов висновку, що з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за надані послуги постачання теплової енергії в загальному розмірі 30 182,07 грн, з яких: 27 591,79 грн – заборгованість за послуги постачання теплоенергії, 1 586,68 грн – нараховані інфляційні втрати; 1 003,60 грн – нараховані 3 % річних, тобто позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. 
З платіжного доручення № 1535 від 19.05.2021 року встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 2270,00 грн.
Оскільки позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, то, як вказав суд, розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які в даному випадку складають 2 174,21 грн (30 182,07 грн : 31 510,73 грн х 100 = 95,78 %).

На вказане рішення адвокат Салівонський Олексій Миколайович, який діє від імені ОСОБА_1 , подав, в якій просить його скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за спожиту теплову енергію в сумі 15 091,04 грн, з яких: 13 795,90 грн – заборгованість за послуги постачання теплоенергії, 793,34 грн – нараховані інфляційні втрати; 501,80 грн – нараховані 3 % річних, та судового збору в сумі 2174,21 грн. При цьому скаржник послався на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального права й неправильне застосування норм матеріального права. 
Зокрема, вказав, що суд не прийняв до уваги того, що відповідно до ст.ст.322, 358 ЦК України кожен із власників спільної часткової власності несе витрати по утриманню майна відповідно до своєї частки у спільному майні, натомість згідно зі ст.541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. При цьому у відповідачки з іншим співвласником відсутня будь-яка домовленість щодо сплати за житлово-комунальні послуги, в тому числі сплати послуг за теплопостачання. А тому, вказав, враховуючи що ОСОБА_1 на праві власності належить 1/2 частини квартири, за якою виникла заборгованість за комунальні послуги, тому вона має нести відповідальність пропорційно своїй частці у квартирі в сумі 15 091,04 грн, з яких: 13 795,90 грн заборгованість за послуги постачання теплоенергії, 793,34 грн – нараховані інфляційні втрати; 501,80 грн – нараховані 3 % річних.
Також зазначив, що оскільки відповідачка ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 1 групи, то відповідно до відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" та ч.6 ст.141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви компенсується йому за рахунок держави, а відтак задоволена судом першої інстанції позовна вимога про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача судового збору в сумі 2 174,21 грн підлягає скасуванню.
Крім того, вказав, що, отримавши доступ до електронної цивільної справи № 766/9896/21, було виявлено, що за вхідним № 61459/21-Вх від 11.06.2021 відскановані позовні матеріали за позовом АТ "Херсонська ТЕЦ" до ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ), який є власником кв. АДРЕСА_3 , про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію. Натомість був відсутній сканований позов з додатками АТ "Херсонська ТЕЦ" до ОСОБА_1 .

У своєму відзиві представник Акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль" просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
При цьому зазначив, що скаржник не обґрунтовує в чому полягає порушення норм процесуального права. Права та інтереси відповідача представляв адвокат Салівонським О.М., який надав відзив на позовну заяву, тобто відповідачем було сформовано правову позицію відносно предмету спору. 
Щодо того, що ОСОБА_1 на праві власності належить 1/2 частина квартири, за якою виникла заборгованість за комунальні послуги, зазначив, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого опалення, які надає позивач АТ "Херсонська теплоелектроцентраль" за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до ч.3 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов`язаний, зокрема, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Розрахунок заборгованості стосується ОСОБА_1 згідно частки її квартири. Відповідач не надає до суду свій контррозрахунок щодо неправильності нарахування боргу за спожиту теплову енергію, а висловлює тільки свою загальну незгоду. 

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом

Із матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне. 

Відповідно до Інформації з різних реєстрів щодо об`єкта нерухомого майна (з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна), сформованої 15.04.2025 року, ОСОБА_1 належить на праві власності 1/2 частина квартири АДРЕСА_4 .

Сторонами не заперечується, що позивач АТ "Херсонська ТЕЦ" здійснює відпуск теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання у житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 ім`я відповідача. 

Відповідно до Інформаційної довідки по розрахунках за послуги централізованого опалення та абонентське обслуговування (надана гр. ОСОБА_1 ) за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок НОМЕР_1 , кількість зареєстрований осіб 1 існує заборгованість за централізоване опалення в розмірі 27 591,79 грн за період з жовтня 2016 року по квітень 2021 року (а.с.9-11). 

Вказана заборгованість розрахована загалом без поділу на частки власників, а тому апеляційний суд не буре до уваги посилання представника позивача у відзиві на апеляційну скаргу про те, що заборгованість стосується ОСОБА_1 згідно частки її квартири. 

Вказаний розрахунок відповідачем не спростований та містить детальний розпис заборгованості, із зазначенням її щомісячних даних за вказаний період.

Розрахунок вартості наданих позивачем послуг з теплопостачання здійснюється відповідно до затверджених тарифів, що сторонами не заперечується та не оспорюється.

Наявні Розрахунок інфляційних збитків та Розрахунок відсотків за користування грошовими коштами, відповідно до ст.625 ЦК України. Їх розміри складають відповідно 2 397,66 грн та 1 521,28 грн. При цьому вказані розрахунки проводилися за період з 01.05.2018 року по 01.03.2020 року.
Вказані розрахунки відповідачем не спростовані.

Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 від 18.07.2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою з інвалідністю 1 групи, загальне захворювання (по зору); термін дії: довічно.

Нормативно-правове обґрунтування та позиція суду апеляційної інстанції

Згідно зі ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.3, 4 ст.77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України).

Відповідно до ст.319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власність зобов`язує.

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. 

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частина 4 ст.544 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. 

Відповідно до ст.19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води здійснюється у відповідності до положень Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09.11.2017 року, який набрав чинності з 10.12.2017 року, а також Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630 (які були чинні до 30.04.2022 року включно), якими визначений порядок надання послуг, порядок їх обліку, оплати, права та обов`язки споживача і виконавця, а також інші питання. 

Пунктом 1 ч.1 ст.20 Закону "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. 

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. 

Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630, передбачено, що оплата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. 

Стаття 21 вказаного Закону ("Послуга з постачання теплової енергії") регулює питання відносно послуги з постачання теплової енергії (визначення одиниці виміру обсягу спожитої споживачем теплової енергії; обов`язки виконавця вказаної послуги; відповідність параметрів якості теплової енергії нормативним документам у сфері стандартизації; визначення ціни послуги з постачання теплової енергії тарифом на теплову енергію для споживача тощо).

Згідно з ч.2 ст.8 вказаного Закону виконавець комунальної послуги зобов`язаний готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором.
За ч.1 ст.9 вказаного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Згідно з п.5 ч.2 ст.7 вказаного Закону індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорам.

Щодо суті спору

Суд апеляційної інстанції вважає обгрунтовними висновки суду першої інстанції про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність укладеного між сторонами у письмовій формі договору про надання послуг не є підставою виконавцю житлово-комунальних послуг не проводити нарахування оплати за послуги та не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг. 

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду у справі №206/1148/16-ц від 14.01.2019 року, у справі №712/8916/17 від 13.06.2019 року.

А тому, враховуючи те, що відповідач ОСОБА_1 , співвласниця (1/2 частка) квартири АДРЕСА_4 , є споживачем послуг з централізованого опалення, які надає позивач АТ "Херсонська теплоелектроцентраль" за адресою: АДРЕСА_1 , враховуючи, що відповідач не виконує належним чином покладені на неї зобов`язання щодо оплати житлово-комунальних послуг, що стороною відповідача не заперечується, внаслідок чого утворилась заборгованість за особовим рахунком № НОМЕР_1 в розмірі 27 591,79 грн, що також по суті стороною відповідача визнається, а тому є правильним висновок суду першої інстанції про необхідність стягнення боргу за спожиту теплову енергію, а також інфляційних втрат та 3% річних, відповідно до ст.625 ЦК України. Судом першої інстанції наведені відповідні розрахунки інфляційних втрат та 3% річних, сторона відповідача з вказаними розрахунками по суті погодилася, своїх контррозрахунків нею суду не надано.

Таким чином, суд повно, всебічно дослідив обставини справи та дав належну оцінку зібраним доказам по справі, а тому прийшов до вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за спожиту теплову енергію в сумі 30 182,07 грн, з яких: 27 591,79 грн – заборгованість за послуги постачання теплоенергії, 1 586,68 грн – нараховані інфляційні втрати; 1 003,60 грн – нараховані 3% річних.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки до нього він дійшов при повному та всебічному дослідженні обставин справи та давши належну оцінку зібраним у справі доказам. Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував до цих правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють, і вирішив справу з дотриманням норм процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно з п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Стягуючи з відповідача на користь позивача 2 174,21 грн в рахунок сплаченого при зверненні в суд судового збору, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 1 групи, а тому, відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" та ч.6 ст.141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви компенсується позивачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 

В решті доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, не підтверджені належними доказами та висновків суду не спростовують.
Зокрема, не можуть бути прийняті до уваги посилання скаржника на неврахування судом того, що ОСОБА_1 на праві власності належить 1/2 частини квартири, за якою виникла заборгованість за комунальні послуги, а тому вона має нести відповідальність пропорційно своїй частці у квартирі в сумі 15 091,04 грн, з яких: 13 795,90 грн заборгованість за послуги постачання теплоенергії, 793,34 грн – нараховані інфляційні втрати; 501,80 грн – нараховані 3 % річних. При цьому апеляційний суд враховує положення статей 526, 544, 360 ЦК України, те, що за обставинами цієї справи особові рахунки не поділені, наявний особовий рахунок № НОМЕР_1 відкритий на ім`я відповідача, а також те, що у співвласників квартири, яка є об`єктом спільної часткової власності, існує саме солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна (у даному випадку це оплата послуг з опалення квартири), оскільки інше не встановлено договором або судовим рішенням про поділ особових рахунків. А тому позивач має право звернутися з відповідним позовом або до одного співвласника, або до усіх співвласників, яким квартира належить на праві спільної часткової власності. І співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги, регрес). Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом в постанові від 09.12.2025 року у справі 522/20052/21.
Також підлягають відхиленню й посилання скаржника на відсутність в електронній цивільній справі № 766/9896/21 сканованого позову з додатками АТ "Херсонська ТЕЦ" до ОСОБА_1 . При цьому суд апеляційної інстанції виходить з того, що допущена судом помилка в оформленні цієї справи (електронної цивільної справи № 766/9896/21), яка виразилася в тому, що у 2021 році до реєстраційної картки вхідного документу замість сканованої позовної заяви позивача АТ "Херсонська ТЕЦ" до ОСОБА_1 було помилково прикріплено позовну заяву з тотожними вимогами цього ж позивача до іншого відповідача, а саме до ОСОБА_3 , який є власником кв. АДРЕСА_3 , не впливає на правильність рішення та не містить в собі підстав для його скасування, адже відповідна позовна заява з додатками наявна в матеріалах справи (паперових) і справа розглядалась за письмовими матеріалами, з наявною цією позовною заявою до ОСОБА_1 .

Висновки суду апеляційної інстанції

Згідно з п.п.1, 2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1), скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2). 

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції, відповідно до п.2 ч.1 ст.374, п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, в частині розподілу судових витрат слід скасувати, зазначивши про те, що сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 174,21 грн компенсувати позивачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 

В решті це рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Салівонського Олексія Миколайовича, який діє від імені ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 14 січня 2026 року скасувати в частині розподілу судових витрат, а саме в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль" 2 174,21 грн в рахунок сплаченого при зверненні в суд судового збору. Сплачений Акціонерним товариством "Херсонська теплоелектроцентраль" судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 174,21 грн компенсувати Акціонерному товариству "Херсонська теплоелектроцентраль" за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В решті рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 14 січня 2026 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови – 16 березня 2026 року. 

Головуючий     _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді:      _ _ _ _ _ _ _ _ _   Л.П. Воронцова

_ _ _ _ _ _ _ _ _   І.В. Склярська