Справа № 606/182/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 березня 2026 року       м. Теребовля
Теребовлянський районний суд Тернопільської області 
складі: головуючого судді Марціцкої І.Б.
з участю секретаря судового засідання Пазірович Д.В.
в присутності позивача ОСОБА_1 
представника відповідача адвоката Печінки П.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на малолітню дитину, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Теребовлянського районного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягувати з відповідача в його користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 2014 року народження щомісячно з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття в частці від усіх доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Позов обґрунтовано тим, що дитина проживає з позивачем, відповідач не приймає участі у вихованні, коштів на утримання дитини не надає. При цьому позивач вказує, що мати є працездатною, інших утриманців у неї не має, а тому може сплачувати аліменти, які визначені у позовній заяві. 
Ухвалою судді Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 09.02.2026 відкрито провадження по справі, постановлено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.
Представник відповідача надіслав відзив, позовні вимоги не визнав, вказав, що шлюб між сторонами було розірвано, однак, відповідач продовжувала проживати разом з дітьми, піклуватися про них. Позивач систематично вживав дій, щоб відповідач перестала проживати в його домогосподарстві з дітьми, постійно ініціюючи судові спори. Сторони досягли порозуміння і уклали договір про визначення місця проживання молодшого сина з батьком. Відповідач погодилась забрати виконавчий лист про стягнення аліментів на утримання дитини із органів державної виконавчої служби. Сторони визначили в договорі, що всі питання виховання та матеріального утримання дитини вирішувати спільно. Всі спори, які можуть виникнути в ході виконання положень договору вирішуються сторонами шляхом переговорів. Відповідач приймає участь у вихованні дитини, жодних доказів, які б свідчити про порушення умов договору чи ухилення матері від участі у вихованні чи утриманні дитини позивачем не надано. 
Позивач надав відповідь на відзив, в якому вказував, що відповідач неодноразово вчиняла сварки при дітях, її цікавлять лише гроші, вона є працездатною особою, повинна матеріально забезпечувати дитину на рівні з батьком, щоб задовільнити базові потреби в харчуванні, одязі. 
В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задоволити, посилаючись на доводи вказані у позовній заяві та відповіді на відзив.
Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, оскільки вимоги є безпідставними, про що вказано у відзиві на позов.
Суд, заслухавши учасників, дослідивши письмові докази, встановив на ступні обставини справи та відповідні правовідносини.
Рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 31.07.2024 розірвано шлюб між позивачем та відповідачем, який був зареєстрований 23.09.2006 року.
Сторони є батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .
Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 18.09.2024 ухвалено стягувати з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 щомісячно аліменти на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 липня 2024 року до досягнення старшою дитиною повноліття. 
14.11.2025 сторони уколи Договір про визначення місця проживання дитини, який посвідчений приватним нотаріусом Строгуш О.М.
Відповідно до умов Договору, сторони визначили, що місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 є місце проживання батька за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідно до п. 4.3.2 Договору батьки зобов`язуються усі питання виховання, фізичного та духовного розвитку, а також утримання дитини вирішувати спільно.
Постановою про повернення виконавчого документа стягувану від 13.11.2025 повернуто виконавчий лист № 596/1216/24 від 18.09.2024, на підставі з якого з позивача в користь відповідача стягувалися аліменти на утримання дітей. Виконавчий документ повернуто на підставі письмової заяви ОСОБА_2 . 
Як слідує з витягу про зареєстрованих № 617/187/00201, за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .
Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України,  способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.  За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.  За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.  Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Згідно з п. 17 Постановою Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі 
звернутися до суду з відповідним позовом. 
Стаття 81 ЦПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.  Вказаний принцип цивільного процесу застосовується і в справах щодо стягненн аліментів.
Тобто, обов`язок довести факт потреби в аліментах, а також, як правило, факт ухилення відповідача від сплати аліментів або недостатність наданого ним утримання, лежить саме на позивачеві.
Якщо позивач, посилається лише на власні твердження в позовній заяв, не надаючи жодних конкретних доказів (таких як розрахунків витрат на дитину, доказів відсутності допомоги від відповідача, доказів спроб врегулювати питання в позасудовому порядку тощо), він не виконує свій процесуальний обов`язок з доказування.
Сторони досягли згоди з приводу місця проживання дитини, уклавши нотаріально посвідчений договір, в якому вказали, що батьки зобов`язуються усі питання виховання, фізичного та духовного розвитку, а також утримання дитини вирішувати спільно. Як вказав представник відповідача, його довірителька виконує умови договору, добровільно звернулася у виконавчу службу про повернення виконавчого документа. Доказів, які б вказували, що відповідачем порушуються умови договору щодо утримання та участі у виханні позивачем не надано.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити, у зв`язку з тим, що позивач не довів обгрунтованість своїх вимог.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 76-81, 141, 142, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України
УХВАЛИВ:
В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі частки від доходу але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Рішення суду може бути оскаржене до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.
Повний текст рішення виготовлено 26 березня 2026 року.
Головуючий суддя І.Б. Марціцка