П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/4127/25	

Категорія: 112010200 Головуючий в 1 інстанції: Величко А.В.
Місце ухвалення: м. Миколаїв
Дата складання повного тексту:11.12.2025р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого – Бітова А.І.
суддів – Лук`янчук О.В.
– Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду (далі – ГУПФ) України в Миколаївській області, ГУПФ України в Донецькій області про:
- визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії за віком ГУПФ України в Донецькій області №143250020116 від 20 березня 2025 щодо відмови у призначені пенсії та не зарахування до загального трудового стажу ОСОБА_1 , періоду роботи з 15 липня 1979 року по 05 березня 1981 року відповідно трудової книжки від 18 травня 1981 року серія НОМЕР_1 ;
- зобов`язання ГУПФ України в Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , до загального трудового стажу періоди роботи з 15 липня 1979 року по 05 березня 1981 року відповідно трудової книжки від 18 травня 1981 року серія НОМЕР_1 .
- зобов`язання ГУПФ України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 13 березня 2025 року, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV (далі – Закон №1058-IV) та прийняти обґрунтоване рішення по суті заяви з урахуванням висновків, викладених в судовому рішенні суду, вимог пенсійного законодавства України та повноважень органів Пенсійного фонду України.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказувала, що відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" (далі – Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі – персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Згідно ст. 26 Закону №1058-ІV після досягнення 65 років мінімальний необхідний страховий стаж становить 15 років. Страховий вік позивачки на дату звернення становив 67 років 10 місяців 24 дня, страховий стаж – 13 років 07 місяців 26 днів. За результатами розгляду заяви позивача від 12 березня 2025 про призначення / перерахунок пенсії за віком, згідно відомостей трудової книжки НОМЕР_1 від 18 травня 1981 року, до страхового стажу не враховано періоди роботи з 15 липня 1979 року по 05 березня 1981 року, оскільки дата запису про прийняття на роботу (15 липня 1979 року) не відповідає даті наказу про прийняття на роботу (17 липня 1978 року).
Відповідач – ГУПФ України в Миколаївській області позов не визнав, вказуючи, що відповідно п.2.9. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року (далі – Інструкція №58), виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці. Аналогічні норми існували в Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02 серпня 1985 року №252), із змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19 жовтня 1990 року №412, яка не застосовуються з 29 липня 1993 року. За результатами розгляду заяви про призначення пенсії позивачу встановлено, що під час призначення пенсії за віком до загального страхового стажу не було враховано період роботи з 15 липня 1979 року по 05 березня 1981 року, відповідно до трудової книжки від 18 травня 1981 року НОМЕР_1 , оскільки дата прийняття не відповідає даті наказу при прийнятті на роботу, а саме 17 липня 1978 року. Страховий стаж позивачки становить 13 років 07 місяців 26 днів, з урахуванням викладеного, рішенням ГУПФ України в Донецькій області від 20 березня 2025 року №143250020116 позивачці відмовлено в призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового, передбаченого ст. 26 Закону №1058-ІV.
Відповідач – ГУПФ України в Донецькій області, позов не визнав, вказуючи, що відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" (далі – Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Згідно ст. 26 Закону №1058-ІV після досягнення 65 років мінімальний необхідний страховий стаж становить 15 років. Страховий вік позивачки на дату звернення становив 67 років 10 місяців 24 дня, страховий стаж – 13 років 07 місяців 26 днів. За результатами розгляду заяви позивача від 12 березня 2025 року про призначення / перерахунок пенсії за віком, згідно відомостей трудової книжки НОМЕР_1 від 18 травня 1981 року, до страхового стажу не враховано періоди роботи з 15 липня 1979 року по 05 березня 1981 року, оскільки дата запису про прийняття на роботу (15 липня 1979 року) не відповідає даті наказу про прийняття на роботу (17 липня 1978 року). Таким чином, ГУПФ України в Донецькій області відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком згідно 26 Закону №1058-VІ, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. ГУПФ України в Донецькій області вважає, що відсутні підстави для повторного розгляду заяви позивача від 13 березня 2025 про призначення/ перерахунок пенсії та прийняте ним рішення від 20 березня 2025 року №143250020116 про відмову у призначенні пенсії за віком щодо не зарахування до загального трудового стажу ОСОБА_1 період роботи з 15 липня 1979 року по 05 березня 1981 року, відповідно трудової книжки від 18 травня 1981 року серія НОМЕР_1 , правомірним та законним, а позовні вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2025 року позов ОСОБА_1 до ГУПФ України в Миколаївській області, ГУПФ України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення від 20 березня 2025 року №143250020116, зобов`язання вчинити певні дії – задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУПФ України в Донецькій області №143250020116 від 20 березня 2025 щодо відмови у призначені пенсії та не зарахування до загального трудового стажу ОСОБА_1 , періоду роботи з 15 липня 1979 року по 05 березня 1981 року відповідно трудової книжки від 18 травня 1981 року серія НОМЕР_1 .
Зобов`язано ГУПФ України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 до загального трудового стажу періоди роботи з 15 липня 1979 року по 05 березня 1981 року відповідно трудової книжки від 18 травня 1981 року серія НОМЕР_1 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 13 березня 2025 року, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняти обгрунтоване рішення по суті заяви з урахуванням висновків, викладених в судовому рішенні суду, вимог пенсійного законодавства України та повноважень органів Пенсійного фонду України.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУПФ України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1 211,20 грн.
В апеляційній скарзі ГУПФ України в Донецькій ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Доводи апеляційної скарги:
- у спірний період роботи позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях Державного комітету СРСР по труду та соціальним питанням від 20 червня 1974 року №162. Інструкціями про порядок ведення трудових книжок визначено, що трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та організаційно- правової форми або у фізичної особи понад п`ять днів. Згідно ст. 26 Закону №1058-ІV після досягнення 65 років мінімальний необхідний страховий стаж становить 15 років. За результатами опрацювання електронної справи позивача встановлено, що на дату звернення про призначення / перерахунок пенсії за віком вік позивача становив – 67 років 10 місяців 24 дня, страховий стаж – 13 років 07 місяців 26 днів. Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 від 18 травня 1981 року у період з 15 липня 1979 року по 05 березня 1981 року позивач працювала та була найманим працівником у Гомільському тресті громадського харчування. Варто звернути увагу суду, що період роботи позивача у Гомільському тресті громадського харчування з 15 липня 1979 року по 05 березня 1981 олку0 не підлягає зарахуванню до страхового стажу, дата запису про прийняття на роботу (15 липня 1979 року) не відповідає даті наказу про прийняття на роботу (17 липня 1978 року). Однак, судом першої інстанції помилково зараховано Позивачу, згідно записів трудової книжки від 18 травня 1981 року НОМЕР_1 . до страхового стажу спірний період роботи з 15 липня 1979 року по 05 березня 1981 року на Гомільському тресті громадського харчування, незважаючи на те, що дата запису про прийняття на роботу (15 липня 1979 року) не відповідає даті наказу про прийняття на роботу (17 липня 1978 року). Суд задовольняючи позовну вимогу Позивача стосовно зарахування до страхового стажу період роботи з 15 липня 1979 року по 05 березня 1981 року на Гомільському тресті громадського харчування, разом з цим, не врахував, що наявність страхового стажу підтверджується відповідними документами, оформленими у встановленому законом порядку. Позивачем додаткові документи, які підтверджують період роботи з 15 липня 1979 року по 05 березня 1981 не надавалися. З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції не взяв до уваги, що приймаючи оскаржуване рішення від 20 березня 2025 № № 143250020116 про відмову у призначенні пенсії за віком щодо не зарахування до загального трудового стажу ОСОБА_1 період роботи з 15 липня 1979 року по 05 березня 1981 року, відповідно трудової книжки від 18 травня 1981 року серія НОМЕР_1 , ГУПФ України в Донецькій області діяло виключно у спосіб та в межах своїх повноважень. Таким чином, ГУПФ України в Донецькій області вважає, що оскаржуване рішення від 20 березня 2025 року №143250020116 про відмову в призначенні пенсії за віком е законним та обґрунтованим;
- відповідно до ч.1 ст. 73 Закону №1058-IV кошти Пенсійного фонду формуються переважно за рахунок страхових внесків (частини єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) та використовуються на: 1) виплату пенсій, передбачених цим Законом; 2) надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; 3) фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду; 4) оплату послуг з виплати та доставки пенсій; 5) формування резерву коштів Пенсійного фонду. Згідно ч.2 ст. 73 Закону №1058-IV забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. Таким чином, задоволення такої позовної вимоги щодо стягнення судового збору призведе до нецільового використання коштів.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУПФ України в Донецькій області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.
ОСОБА_1 звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону №1058-ІV.
З урахуванням Порядку №22-1, органом, що приймав рішення за заявою позивача про призначення пенсії, в порядку екстериторіальності визначено ГУПФ України в Донецькій області.
За наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 . Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення від 20 березня 2025 №143250020116 про відмову в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, визначеного ст. 26 Закону №1058-ІV.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з врахуванням такого періоду. Враховуючи, що при вирішенні питання щодо призначення пенсії за віком відповідачем не були враховані усі періоди роботи позивача, суд дійшов висновку про зобов`язання ГУПФ України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії із урахуванням висновків суду щодо необхідності зарахування спірних періодів.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ч.2 ст. 19, ст.46, п.6 ч.1 ст. 92 Конституції України ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, п.п.1-3 Постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, п.п.1.1, 1.7, 4.1, 4.2, 4.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Відповідно ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п.6 ч.1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Відповідно ч.ч.1, 2 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року – не менше 31 року.
Позивач на момент звернення із заявою про призначення пенсії за віком досяг 60 років. Таким чином, для призначення пенсії позивачу необхідно мати 31 рік страхового стажу. Саме відсутність 31 року страхового стажу стала підставою для відмови у призначенні пенсії.
Відповідно ч.2 ст. 24 Закону №1058-VI, страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог нього Закону за даними, що містяться в системі, персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
З оскаржуваного рішення від 08 квітня 2025 року №155850005677 вбачається, що підставою для відмови в призначенні пенсії за віком стало те, що під час призначення пенсії за віком до загального страхового стажу не було враховано період роботи з 15 липня 1979 року по 05 березня 1981 року, відповідно до трудової книжки від 18 травня 1981 року НОМЕР_1 , оскільки дата прийняття не відповідає даті наказу при прийнятті на роботу, а саме 17 липня 1978 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі – Порядок №637).
Відповідно п.п.1-3 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, якщо документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.
За відсутності трудової книжки, а також у випадках, якщо в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
З урахуванням вищенаведених правових норм, колегія суддів вказує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Однак, якщо у трудовій книжці немає необхідних записів або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у п.3 Порядку №637.
Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (надалі – Інструкція №58), яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110.
Відповідно п.1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників підприємств, установ і організацій (надалі підприємств) усіх форм власності, які пропрацювали на них понад 5 днів, включаючи осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Відповідно п.2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Отже, з вищенаведених норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність страхового стажу у позивача.
Також колегія суддів зазначає, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
З урахуванням наведеного, колегія суддів доходить висновку, що власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09 серпня 2019 року у справі №654/890/17.
Враховуючи вищенаведене, колегія судів вважає за необхідне зазначити, що формальні неточності у трудовій книжці не є виною позивача. Неналежне виконання своїх обов`язків відповідальними особами не може покладати на позивача відповідальність у вигляді відмови в зарахуванні до страхового стажу періоду роботи та, відповідно, відмови у призначенні пенсії за віком.
Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2018 року в справі №687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки стаж підтверджується основним документом – трудовою книжкою позивача, то спірні періоди роботи позивача підлягають зарахуванню до страхового стажу.
Крім того, колегія суддів критично відноситься до твердження апелянта про необґрунтованість стягнення з ГУПФ України в Одеській області витрат по сплаті судового збору з посиланням на ст. 73 Закону №1058-IV, оскільки процесуальні правовідносини з приводу розподілу судових витрат регулюються ст. 139 КАС України, яка, стосовно цих правовідносин, є спеціальної правової нормою і тому підлягає застосуванню.
Згідно п.1 ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків суду першої інстанції не спростовують, тоді як факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні справи.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 23 квітня 2026 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.