ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 березня 2026 року   Справа № 902/1256/25 
Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Крейбух О.Г. ,  суддя Розізнана І.В. 
секретар судового засідання Соколовська О.В.
за участю представників:
позивача – Петренко К.В.
відповідача – Лісков А.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Вінницької міської ради на рішення Господарського суду Вінницької області від 21.01.2026 у справі №902/1256/25 та на додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 04.02.2026 у справі №902/1256/25
за позовом: Вінницької міської ради 
до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфірмат" 
про стягнення 2 296 669,88 грн 

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду Вінницької області від 21.01.2026 у справі №902/1256/25 у позові відмовлено повністю.
Вказане рішення мотивоване тим, що роботи по будівництву об`єкту другої черги розпочато в січні 2021 року, а тому у відповідача відсутній обов`язок укладання договору та сплати пайової участі за вказаний період.
Додатковим рішенням Господарського суду Вінницької області від 04.02.2026 у справі №902/1256/25 заяву задоволено частково.
Стягнуто з Вінницької міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфірмат" 40 000,00 грн - судових витрат на професійну правничу допомогу.
У частині стягнення з позивача 121 409,73 грн витрат на надання професійної правничої допомоги відмовлено.
Суд першої інстанції врахував складність справи та обсяг наданої професійної правничої допомоги, а тому визнав обґрунтованим обсяг правничої допомоги щодо підготовки процесуальних документів, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань та тривалості участі адвоката у судових засіданнях у загальній сумі 40000,00 грн. Судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 121409,73,00 грн місцевий господарський суд залишив за відповідачем.
Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Вінницька міська рада звернулась до суду із апеляційною скаргою через систему Електронний суд, в якій просить рішення Господарського суду Вінницької області від 21.01.2026 у справі № 902/1256/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов Вінницької міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфірмат" про стягнення безпідставно збережених грошових коштів у сумі 2 296 669,88 грн; інфляційних втрат 682 025,08 грн та три проценти річних – 201 792,34 грн – задоволити. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфірмат" на користь Вінницької міської ради понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 57 247,98 грн.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає наступне:
- ТОВ "Комфірмат" порушено як замовником будівництва після 01.01.2020 вимоги пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", оскільки відповідач не виконав свій обов`язок щодо сплати пайової участі в розвитку інфраструктури Вінницької міської територіальної громади у зв`язку будівництвом житлового комплексу з паркінгом та вбудовано-прибудованими громадськими приміщеннями по просп. Юності, біля будинку № 16 в м. Вінниці;
- враховуючи те, що будівництво об`єкта розпочалося у липні 2019 року (на підставі дозволу від 18.04.2019 ВН112191082613), тобто до набрання чинності Законом № 132-ІХ, відповідач був зобов`язаний у період з початку будівельних робіт і до 01.01.2020 звернутися до позивача із заявою про укладення договору про пайову участь, до якої додати належні документи, що підтверджують кошторисну вартість будівництва об`єкта, та очікувати від органу місцевого самоврядування відповідного розрахунку і примірника договору;
- ТОВ "Комфірмат" обов`язок не виконало, а саме не звернулося до Вінницької міської ради щодо укладення договору пайової участі (ІІ черга будівництва 1 пусковий комплекс), а тому позивачем нараховано пайову участь у розмірі 2 296 669,88 грн та нараховано штрафні санкції в порядку ст. 625 ЦК України;
- строк виконання будівельних робіт, зокрема їх початок, відраховується саме від моменту отримання замовником дозволу на виконання будівельних робіт, що відповідає судовій практиці Верховного Суду;
- дозвіл на початок виконання будівельних робіт є офіційним документом, створеним та поданим самим відповідачем, і в силу положень ст. 37 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" право на будівництво виникає саме з моменту отримання дозволу, а не фактично виконання робіт. Отже, початком будівництва є момент отримання дозволу на виконання будівельних робіт. З моменту отримання дозволу ТОВ "КОМФІРМАТ" набуло статусу забудовника і в нього виник обов`язок щодо сплати пайової участі у розвиток інфраструктури Вінницької міської територіальної громади відповідно до Закону № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні".
Не погоджуючись із ухваленим додатковим рішенням, Вінницька міська рада звернулася до суду із апеляційною скаргою через систему Електронний суд, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 21.01.2026 у справі №902/1256/25 та прийняти нове рішення яким в задоволенні заяви відповідача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу – відмовити в повному обсязі.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає наступне:
- спір не є спором значної складності, відноситься до категорії спорів, що виникають у зв`язку з відмовою забудовника від укладання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту і регулюються нормами Цивільного кодексу України та вузького спеціалізованого законодавства;
- участь представника позивача у розгляді такої справи не вимагала вчинення значних процесуальних дій, оскільки правові питання вже були предметом дослідження у подібних справах, дії представника відповідача зводилися переважно до участі у судових засіданнях та подання заяв по суті спору, що не створює підстав для визнання таких дій надмірними чи такими, що вимагають значних ресурсів.
10.03.2026 матеріали справи №902/1256/25 надійшли до суду.
Розпорядженням керівника апарату суду від 13.03.2023 у зв`язку із перебуванням у відрядженні судді-члена колегії суддів Тимошенко О.М. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №902/1256/25.
Згідно з Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.03.2026 визначено склад суду: Павлюк І.Ю. - головуючий суддя, суддя Крейбух О.Г., суддя Розізнана І.В.
Розпорядженням керівника апарату суду від 13.03.2023 у зв`язку із перебуванням у відрядженні судді-члена колегії суддів Тимошенко О.М. передано судову справу №902/1256/25 раніше визначеному у судовій справі судді (колегії суддів).
Згідно з Проколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 13.03.2026 визначено склад суду: Павлюк І.Ю. - головуючий суддя, суддя Крейбух О.Г., суддя Розізнана І.В.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Вінницької міської ради на рішення Господарського суду Вінницької області від 21.01.2026 у справі №902/1256/25. Розгляд апеляційної скарги призначено на "31" березня 2026 р. об 11:30 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33601, м. Рівне, вул. Яворницького, 59, у залі судових засідань №3. Запропоновано учасникам справи у строк до 27.03.2026 надіслати до Північно-західного апеляційного господарського суду письмові відзиви на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому ст. 263 ГПК України, та докази надсилання копії відзивів та доданих до них документів іншим учасникам справи.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Вінницької міської ради на додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 04.02.2026 у справі №902/1256/25. Об`єднано до спільного розгляду апеляційну скаргу Вінницької міської ради на додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 04.02.2026 у справі №902/1256/25 з раніше поданою апеляційною скаргою Вінницької міської ради на рішення Господарського суду Вінницької області від 21.01.2026 у справі №902/1256/25. Розгляд апеляційної скарги призначено на "31" березня 2026 р. об 11:30 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33601, м. Рівне, вул. Яворницького, 59, у залі судових засідань №3. Запропоновано учасникам справи у строк до 27.03.2026 надіслати до Північно-західного апеляційного господарського суду письмові відзиви на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому ст. 263 ГПК України, та докази надсилання копії відзивів та доданих до них документів іншим учасникам справи.
На адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфірмат" надійшові відзив на апляційну скаргу, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Вінницької міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфірмат" безпідставно збережених грошових коштів у повному обсязі. Рішення Господарського суду Вінницької області від 21.01.2026 у справі №902/1256/25 - залишити без змін. Судові витрати покласти на позивача.
На адресу суду від Вінницької міської ради надійшла відповідь на відзив ТОВ "Комфірмат" у справі №902/1256/25, в якому позивач просить відповідь міської ради на відзив ТОВ "Комфірмат" у справі №902/1256/25 прийняти до розгляду та врахувати її при прийнятті рішення.
В судовому засіданні у режимі відеоконференції представник скаржника підтримала доводи апеляційної скарги. 
В судовому засіданні у режимі відеоконференції представник відповідача заперечив доводи апеляційної скарги.
Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийняття оскаржуваного рішення суду, зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 11.10.2018 рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради №2245 надано вихідні дані - містобудівні умови та обмеження на проектування житлового комплексу з паркінгом та вбудовано-прибудованими громадськими приміщеннями по прос. Юності, біля будинку №16 в м. Вінниця.
Відповідно до п.2.3 даного рішення Товариство з обмеженою відповідальністю "Комфірмат" зобов`язано до прийняття об`єкта до експлуатації укласти договір про сплату пайової участі у розвитку інфраструктури міста.
18.04.2019 замовнику ТОВ "Конфірмат" видано дозвіл на виконання будівельних робіт ВН112191082613 "Нове будівництво житлового комплексу з паркінгом та вбудовано-прибудованими громадськими приміщеннями по прос. Юності, біля будинку №16 в м. Вінниці".
27.12.2019 рішенням Вінницької міської ради №2083 затверджено Порядок залучення, розрахунку величини і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури Вінницької міської територіальної громади. 
Відповідно до цього Порядку замовники будівництва на земельній ділянці у Вінницькій міській територіальній громаді перераховують до бюджету Вінницької міської територіальної громади кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайова участь) у такому розмірі та порядку:
- для нежитлових будівель та споруд - 4% загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта;
- для житлових будинків - 2% вартості будівництва об`єкта, яка розраховується за офіційними показниками опосередкованої вартості спорудження житла по регіонах України.
Видано сертифікати про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, а саме:
- 09.11.2021 ВН122211029447 "Нове будівництво житлового комплексу з паркінгом та вбудовано-прибудованими громадськими приміщеннями по прос. Юності, біля будинку №16 в м. Вінниці" (1 черга);
- 07.10.2022 ВН122221003106 "Нове будівництво житлового комплексу з паркінгом та вбудовано-прибудованими громадськими приміщеннями по прос. Юності, біля будинку №16 в м. Вінниці"(2 черга 1 пусковий комплекс).
24.06.2021 між Виконавчим комітетом Вінницької міської ради (Сторона 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Комфірмат" (Сторона 2) укладено Договір про пайові участь замовників будівництва у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури Вінницької міської територіальної громади.
Відповідно до п.1.1 Договору, предметом даного договору є зобов`язання ТОВ "Комфірмат" прийняти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури Вінницької міської територіальної громади при здійсненні нового будівництва Об`єкту: житлового комплексу з паркінгом та вбудовано-прибудованими громадськими приміщеннями по прос. Юності, біля будинку №16 в м. Вінниця (1 черга) в порядку та на умовах визначених цим договором.
Величина пайової участі при здійсненні будівництва об`єкта складає 1 813 331 грн (п.2.1 Договору).
Оскільки ТОВ "Комфірмат" щодо укладення вищезазначеного договору до виконавчих органів Вінницької міської ради не звертався, то Департамент економіки і інвестицій Вінницької міської ради направив ТОВ "Комфірмат" лист вих. №11/00/004/15781.
08.04.2025 ТОВ "Комфірмат" направив лист вих. №34/25, в якому зазначено, що починаючи 01.01.2021 обов`язок для замовників будівництва щодо здійснення пайової участі припинено.
Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що замовник будівництва без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, а отже, зобов`язаний повернути ці кошти в розмірі 2 296 669,88 грн відповідно до здійсненого позивачем розрахунку.
В подальшому від Вінницької міської ради надійшла заява про зміну предмету позову, в якій позивач просить стягнути з відповідача 2 296 669,88 грн безпідставно збережених коштів; інфляційних втрат у розмірі 682 025,08 грн, 3% річних у розмірі 201 792,34 грн та 47 707,32 грн судового збору.
Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.
Правові та організаційні основи містобудівної діяльності в Україні визначені Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".
Згідно зі статтею 1 вказаного Закону замовником будівництва визначається фізична або юридична особа, яка має намір забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.
Частиною першою статті 2 цього Закону вказано, що плануванням і забудовою територій є діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, розроблення містобудівної та проектної документації, будівництво об`єктів; реконструкцію існуючої забудови та територій; створення та розвиток інженерно-транспортної інфраструктури.
До 01 січня 2020 року відносини щодо участі замовника будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту врегульовувалися приписами статті 40 вказаного Закону.
Відповідно до частини другої статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (в редакції чинній до 01 січня 2020 року) замовник будівництва, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту відповідно до частини третьої статті 40 цього Закону полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.
Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами.
Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію (частина 9 статті 40 Закону в редакції чинній до 01 січня 2020 року).
Відсутність укладеного договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту не усуває зобов`язання забудовника сплатити визначені суми, таке зобов`язання повинне бути виконане до прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію і спір у правовідносинах щодо сплати таких сум може виникнути лише щодо їх розміру.
Стаття 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначала зобов`язання замовника будівництва, який має намір забудови земельної ділянки, шляхом перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту, де здійснюється будівництво, у строк до прийняття об`єкта в експлуатацію. Прийняття об`єкта в експлуатацію є строком, з якого вважається, що забудовник порушує зазначені зобов`язання.
Разом з тим, 01.01.2020 набули чинності норми Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20.09.2019 № 132-IX, якими статтю 40 Закону №3038-VI виключено.
Згідно з пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" договори про сплату пайової участі, укладені до 01.01.2020, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання.
За змістом цього Закону та Прикінцевих та перехідних положень до нього, з 01 січня 2020 року у замовників будівництва відсутній обов`язок укладати з органом місцевого самоврядування відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Дійсними та такими, що продовжують свою дію до моменту їх виконання, є лише договори про пайову участь, укладені до 01 січня 2020 року.
У постанові від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при набранні чинності новою нормою права передбачається розповсюдження дії цієї норми на майбутні права і обов`язки, а також на правові наслідки, які хоча й випливають із юридичних фактів, що виникли під час чинності попередньої норми права, проте настають після набрання чинності новою нормою права.
Водночас зміна правових норм і врегульованих ними суспільних відносин не завжди збігаються. У певних випадках після скасування нормативного акта має місце його застосування компетентними органами до тих відносин, які виникли до втрати ним чинності та продовжують існувати у подальшому. Такі правовідносини є триваючими. При цьому триваючі правовідносини повинні виникнути під час дії норми права, що їх регулює, та існувати після втрати нею чинності.
Аналізуючи правову природу цих правовідносин, можна зробити висновок, що з моменту завершення будівництва та прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію правовідносини забудови припиняються, а тому не можна вважати, що на них поширюються положення статті 40 Закону № 3038-VI після втрати нею чинності.
Разом з тим, пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" визначено, що ця норма права застосовується лише до договорів, які підписані до 01.01.2020. Саме у цьому випадку правовідносини з оплати участі в інфраструктурі населеного пункту є триваючими та до них можуть застосовуватись положення норми права, що втратила чинність. Якщо ж договори під час дії цієї норми укладено не було, то немає підстав вважати, що такі правовідносини виникли та тривають.
Наведені вище правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі №643/21744/19.
У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду, вирішуючи питання відступу від правових позицій касаційних судів та визначаючи належний спосіб захисту порушеного права у справі №643/21744/19, також зауважила, що:
"- з 01.01.2020 скасовано дію статті 40 Закону №3038-VI, яка передбачала обов`язкове укладення договору, тому визнання судом договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладеним та встановлення цивільних прав та обов`язків сторін договору на майбутнє на підставі нормативно-правового акта, який було скасовано, суперечитиме принципу правової визначеності та не дозволить суду захистити право сторони належним способом. Відтак якщо на час здачі новозбудованого об`єкта до експлуатації або ухвалення судового рішення було скасовано норму статті закону, яка зобов`язувала укласти договір про участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, то суд не має підстав для задоволення позову обраним позивачем способом, а саме зобов`язати укласти договір або визнати договір укладеним.
- у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.07.2020 у справі №909/1143/19, від 30.09.2020 у справі №904/4442/19, від 04.02.2021 у справі №904/2468/19 та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27.05.2021 у справі №201/14195/18 суди розглянули спори про визнання укладеним договору про пайову участь замовника будівництва у створенні та розвитку інфраструктури населеного пункту при чинності на час виникнення спірних правовідносин та на момент звернення позивача до суду норми статті 40 Закону №3038-VI, яка зобов`язувала замовника будівництва укласти вказаний договір, однак за відсутності вказаної норми на час розгляду справи. Водночас у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2021 у справі №922/267/20 та від 23.03.2021 у справі №904/454/18 суди розглянули вказані вище спори при втраті чинності норми статті 40 Закону №3038-VI ще на час звернення позивача до суду, однак вона також була чинною на час виникнення спірних правовідносин.
- відмовляючи у задоволенні позовних вимог, касаційні суди дійшли висновку про те, що необхідною умовою для укладення договору за рішенням суду є наявність на час виникнення правовідносин відповідних положень закону про обов`язковість укладення договору. Однак, оскільки станом на час розгляду справи відсутнє положення закону, яке б зобов`язувало відповідача укласти з позивачем договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, суд не наділений повноваженнями визнати укладеним такий договір, обов`язковість якого для відповідача законом не передбачена;
- зазначені висновки касаційного суду узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у цій справі, а тому підстав для відступу від правових висновків Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду немає;
- у зв`язку з відмовою забудовника від укладання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту права органу місцевого самоврядування на отримання коштів на розвиток інфраструктури населеного пункту є порушеними і в органу місцевого самоврядування виникає право вимагати стягнення коштів, обов`язок сплати яких був встановлений законом. У такому разі суд має виходити з того, що замовник будівництва без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, а отже, зобов`язаний повернути ці кошти на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України;
- у разі порушення зобов`язання з боку замовника будівництва щодо участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту у правовідносинах, які виникли до внесення змін у законодавство щодо скасування обов`язку замовника будівництва укласти відповідний договір, орган місцевого самоврядування вправі звертатись з позовом до замовника будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів. Саме такий спосіб захисту буде ефективним та призведе до поновлення порушеного права органу місцевого самоврядування."
Нормами статті 40 Закону №3038-VI було визначено обов`язок у передбачених цим Законом випадках щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту до прийняття такого об`єкта в експлуатацію, а також обов`язок щодо укладення відповідного договору про пайову участь, положеннями якого мала бути визначеною належна до перерахування сума (розмір пайової участі).
При цьому, частиною дев`ятою статті 40 Закону №3038-VI було передбачено, що договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.
Відповідно до Закону №132-IX статтю 40 Закону №3038-VI було виключено з 01.01.2020.
Таким чином, починаючи з 01.01.2020 передбачений до цього статтею 40 Закону №3038-VI обов`язок замовників забудови земельної ділянки у населеному пункті щодо необхідності укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту перестав існувати.
Разом з тим, законодавцем під час внесення змін до Закону №3038-VI (шляхом виключення статті 40 вказаного Закону на підставі Закону №132-IX) було чітко встановлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі - пайова участь) (абзац другий пункт 2 Розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №132-IX у такому розмірі та порядку:
1) розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом):
для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта;
для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування;
3) замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва;
4) пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію;
5) кошти, отримані як пайова участь, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту;
6) інформація щодо сплати пайової участі зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації.
Отже, у даному випадку, обов`язок відповідача, як замовника будівництва, здійснити оплату пайового внеску у 2020 році визначений безпосередньо приписами пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №132-IX, якими також визначено порядок розрахунку такого внеску.
Колегія суддів зазначає, що передбачений Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №132-IX порядок пайової участі замовника будівництва було впроваджено законодавцем для:
- об`єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, однак які станом на 01 січня 2020 року не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування до 01 січня 2020 року не були укладені;
- об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році.
Тобто, у вказаних двох випадках, враховуючи вимоги підпунктів 3, 4 абзацу другого пункту 2 Розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №132-IX, замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, а також сплатити пайову участь грошовими коштами до прийняття цього об`єкта в експлуатацію.
Системний аналіз зазначених норм та обставин дає підстави для висновку, що обов`язок замовника будівництва щодо звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає:
- для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01.01.2020 вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, - протягом 10 робочих днів після 01.01.2020;
- для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, - протягом 10 робочих днів після початку такого будівництва.
Наведене свідчить про те, що норми абзацу першого та другого пункту 2 Розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №132-IX не перебувають у взаємозв`язку та не є взаємодоповнюючими.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.07.2022 у справі №910/9548/21.
З матеріалів справи вбачається, що ТОВ "Комфірмат", як замовник будівництва не звертався до Вінницької міської ради із заявою про укладення договору про пайову участь щодо ІІ черги будівництва, відповідно такий договір між сторонами не укладався, та як наслідок грошові кошти до місцевого бюджету відповідачем не сплачувались.
Враховуючи, що згідно дозволу на виконання будівельних робіт від 18.04.2019, тобто до набрання чинності як Законом №132-ІХ в цілому (17.10.2019 ), так і до набрання чинності його окремої частини - пункт 13 розділу І (01.01.2020), відповідач зобов`язаний був у період з початку будівельних робіт забудови і до 01.01.2020 звернутися до Вінницької міської ради із заявою про укладення договору про пайову участь, до якої додати документи, що підтверджують кошторисну вартість будівництва об`єкта та очікувати від ради відповідного розрахунку та примірника договору, чого як вбачається з матеріалів справи відповідач не зробив, відповідно порушив норму статті 40 Закону №3038-VI щодо обов`язкової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури населеного пункту, яка на момент початку побудови об`єкта і до 01.01.2020 була чинною.
Поряд з цим, колегія суддів відзначає, що враховуючи, що у цій справі дозвіл на виконання будівельних робіт надано 18.04.2019, абзацом другим пункту 2 Розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №132-IX визначено обов`язок (за винятком передбачених підпунктом 2 цього абзацу випадків) щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету пайової участі (коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту) до прийняття такого об`єкта в експлуатацію.
З матеріалів справи вбачається та не спростовано відповідачем, що усупереч вищезазначеним вимогам законодавства щодо містобудівної діяльності, відповідач до Вінницької міської ради протягом 10 робочих днів після 01.01.2020 з заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва на прос. Юності, біля будинку №16 в м. Вінниці" не звернувся.
У постановах від 07.09.2023 у справі №916/2709/22 та від 15.08.2024 у справі №914/2145/23 Верховний Суд зазначив, що відсутність звернення замовника будівництва з відповідною заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва на виконання вимог підпункту 3 абзацу 2 пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №132-IX та ненадання ним передбачених цією нормою документів, не є перешкодою для самостійного визначення органом місцевого самоврядування розміру пайової участі на підставі наявних у нього документів із доведенням під час розгляду справи їх обґрунтованості.
Разом з тим, колегія суддів відзначає, що у випадку, якщо замовниками вищевказаних об`єктів будівництва не буде дотримано передбаченого прикінцевими та перехідними положеннями Закону №132-IX обов`язку щодо перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайової участі) саме до дати прийняття таких об`єктів в експлуатацію, то, враховуючи викладені у постанові від 14.12.2021 зі справи №643/21744/19 висновки Великої Палати Верховного Суду, належним та ефективним способом захисту є звернення в подальшому органів місцевого самоврядування з позовом до замовників будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України. Така позиція підтримана Верховним Судом, зокрема, у постановах від 20.07.2022 у справі №910/9548/21, від 13.12.2022 у справі №910/21307/21, від 07.09.2023 у справі №916/2709/22.
Суд апеляційної інстанції звертається до висновку викладеному у постанові Верховного Суду від 20.07.2022 у справі №910/9548/21 про те, що для об`єктів, будівництво яких розпочато раніше (однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію і якщо договори про сплату пайової участі до 01 січня 2020 року не були укладені) або будівництво яких розпочате у 2020 році, абзацом другим пункту 2 Розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №132-IX визначено обов`язок (за винятком передбачених підпунктом 2 цього абзацу випадків) щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету пайової участі (коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту) до прийняття такого об`єкта в експлуатацію. Такі висновки Верховного Суду у цій справі відповідають загальним принципам рівності та справедливості, є націленими на те, щоб замовник будівництва, який розпочав його до 01.01.2020 та добросовісно виконав встановлений законом (статтею 40 Закону №3038-VI) обов`язок щодо пайової участі, був у однакових ринкових умовах із забудовником, який аналогічно розпочав будівництво у попередні роки до 01.01.2020, але до цієї дати такого обов`язку не виконав, можливо навіть свідомо затягуючи процес здачі об`єкта будівництва в експлуатацію до 01.01.2020 з метою уникнення сплати пайової участі.
Враховуючи викладене, колегія суддів зауважує, що принцип рівності та справедливості повинен бути застосований до забудовників.
Враховуючи наведене, у зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язку щодо сплати пайової участі за розрахунком, право міськради на отримання цих коштів є порушеним і у неї виникає право вимагати стягнення цих коштів, обов`язок сплати яких виникає безумовно, через пряму вказівку закону. У такому разі замовник будівництва без достатньої правової підстави за рахунок міськради зберіг у себе кошти, які мав заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, а отже, зобов`язаний повернути такі кошти на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.
Невиконання відповідачем законодавчо закріпленого обов`язку щодо сплати пайової участі у зв`язку з будівництвом об`єкта саме до введення об`єкта в експлуатацію надає право на стягнення цих коштів відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України.
Відповідно до частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Отже, колегія суддів зазначає, що замовник будівництва (відповідач) зобов`язаний перерахувати органу місцевого самоврядування (позивачу) безпідставно збережені грошові кошти пайової участі на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України. Такі висновки сформульовані також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №643/21744/19 та Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі №910/9548/21.
Крім того, колегія судді звертає увагу щодо строку виконання будівельних робіт, зокрема, про його початок.
Верховний Суд неодноразово вказував, що початок будівництва визначається саме за фактом отримання дозволу на будівельні роботи, незалежно від реального графіку зведення (постанова Верховного Суду у справі від 19.02.2025, а також у справі №910/9548/21 від 20.07.2022). Це повністю узгоджується із системним тлумаченням норм статей 37 та 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та прикінцевих положень Закону №132-IX.
Доводи апелянта про те, що ототожнення понять "отримання дозволу на виконання будівельних робіт" та "початок будівництва" є неправомірним, ґрунтується на вибірковому тлумаченні норм закону та суперечить усталеній судовій практиці.
Відповідно до частини першої статті 37 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності», право на виконання будівельних робіт виникає виключно після отримання дозволу на їх виконання. До моменту отримання такого дозволу жодна діяльність із будівництва не вважається законною. Відтак, саме отримання дозволу є тією процесуально-юридичною дією, яка означає початок реалізації наміру забудови та є відліковою точкою виникнення обов`язків забудовника, зокрема щодо сплати пайової участі. 
Верховний Суд у постанові від 19.02.2025 у справі №903/468/24 прямо зазначив, що строк виконання будівельних робіт, у тому числі їх початок, відраховується саме з дати отримання дозволу на виконання будівельних робіт. Це узгоджується також із логікою Прикінцевих та перехідних положень Закону №132-IX, де визначено, що замовник зобов`язаний подати заяву про визначення розміру пайової участі протягом 10 робочих днів після початку будівництва. При цьому, жоден нормативно-правовий акт не визначає окремо фактичний початок робіт як самостійну юридичну підставу для обрахунку строків. 
Таким чином, ототожнення дати отримання дозволу з початком будівництва є повністю обґрунтованим як з точки зору нормативного регулювання, так і відповідно до судової практики.
Щодо обрахунку розміру пайової участі, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.
Так, відповідно до підпункту 1 пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", визначено, що розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом): для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта; для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування.
У матеріалах справи відсутня інформація про наявність рішення органу місцевого самоврядування про менший розмір пайової участі. Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, про необхідність нарахування для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта та для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України.
Так, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в постанові Верховного Суду від 20.07.2022 у справі №910/9548/21 зауважено, що обов`язок замовника будівництва щодо звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01.01.2020 вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, - протягом 10 робочих днів після 01.01.2020, тобто до 15.01.2020.
Отже, до 15.01.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "Комфірмат" повинен був подати заяву до Вінницької міської ради про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва.
При цьому приписи Закону №132-IX надають можливість Товариству з обмеженою відповідальністю "Комфірмат" сплатити розмір пайового внеску до дати прийняття об`єкта в експлуатацію і лише після настання цієї дати ефективним способом захисту порушених прав органів місцевого самоврядування є подання позову до замовників будівництва про стягнення безпідставно збережених коштів пайової участі на підставі статті 1212 ЦК України.
Зазначене не свідчить, що саме дата введення об`єкта в експлуатацію є визначальною під час визначення розміру пайового внеску, який потрібно сплатити, адже забудовник в даній справі мав звернутися до органу місцевого самоврядування і отримати розрахунок суми, яку потрібно сплатити в строк до 15.01.2020.
Так, відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій України №286 від 02.12.2019 (втратив чинність 26.06.2020) вартість 1 кв.м загальної площі квартир будинку (з урахуванням ПДВ), грн в Вінницькому у регіоні становить 12 123,00 грн.
Враховуючи зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції виснує, що до 15.01.2020 відповідач не звернувся до позивача із заявою про укладення договору пайової участі, чим порушив приписи Закону №132-IX. Станом на 15.01.2020 вартість 1 кв. м. загальної площі квартир будинку (з урахуванням ПДВ) в Вінницькому регіоні становить 12 123,00 грн. 
Згідно даних сертифіката ВН №12221003106 від 07.10.2022 загальна площа квартир об`єкта будівництва становить 6686,9 кв м, з яких площ житлових приміщень 3833,10 кв м, а тому площа нежитлових приміщень становить 2 853,80 кв м (6686,9 кв – 3833,10 кв м). Кошторисна вартість будівництва становить 80 094 739 грн.
Розрахунок вартості пайової участі для нежитлових приміщень – 80 094 739/6686,9 * 2853,80 *4% = 1 367 296,45 грн; для житлових приміщень 12 123 грн * 3833,10 кв м * 2% = 929 373,43 грн.
Таким чином, разом вартість пайової участі становить 2 296 669,88 грн, які не сплачені відповідачем та підлягають стягненню на користь позивача.
Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.
Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Верховний Суд у постанові від 31.01.2019 у справі № 903/1023/16 зазначив, що для застосування частини 2 статті 625 ЦК України, а саме, нарахування інфляційних та 3% річних від простроченої суми, необхідно встановити не тільки факт прострочення та розмір простроченого боргу, але і чіткі дату початку та дату закінчення прострочення відповідної конкретної суми боргу, оскільки лише саме за цей період прострочення у кредитора є право на нарахування боржнику вищевказаних інфляційних та річних на цю суму боргу.
У постанові від 20.03.2025 у справі № 903/601/24 Верховний Суд вказав на те, що прийняття об`єкта в експлуатацію є строком, з якого вважається, що забудовник порушує зобов`язання пайової участі.
Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат, колегія суддів встановила, що за період з жовтня 2022 до вересня 2025 року розмір інфляційних втрат є більшим, ніж заявлено позивачем. Отже, до стягнення з відповідача підлягають інфляційні втрати у розмірі 682 025,08 грн, які заявлені позивачем.
Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних у розмірі 201 792,34 грн з врахуванням вищевказаних висновків, колегія суддів вважає його арифметично правильним та здійсненим з врахуванням норм матеріального права.
Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Враховуючи задоволення судом апеляційної інстанції позову, підлягає скасуванню додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 04.02.2026 у справі №902/1256/25 з ухваленням нового рішення, яким необхідно відмовити у задоволенні заяви. 
У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, нез`ясування обставин, що мають значення для справи.
У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Горіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).
Прокурором заявлено позов про стягнення безпідставно збережених коштів пайової участі в розмірі 2 296 669,88 грн, інфляційних втрат у розмірі 682 025,08 грн, 3% річних у розмірі 201 792,34 грн. Вказаний позов задоволено у повному обсязі. 
Відповідно до ст. 129 ГПК України, сума судового збору за подання позовної заяви у розмірі 47 707,32 грн та апеляційної скарги у розмірі 57 247,98 грн підлягатиме стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційні скарги Вінницької міської ради на рішення Господарського суду Вінницької області від 21.01.2026 у справі №902/1256/25 та на додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 04.02.2026 у справі №902/1256/25 задоволити.
2. Скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 21.01.2026 у справі №902/1256/25 та ухвалити нове судове рішення.
Позов задоволити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфірмат" (вул. Соборна, 35, офіс 305, м. Вінниця, Вінницький р-н, Вінницька обл., 21050, ЄДРПОУ 39223825) на користь Вінницької міської ради (вул. Соборна, 59, м. Вінниця, Вінницький р-н, Вінницька обл., 21050, ЄДРПОУ 25512617) 2 296 669,88 грн безпідставно збережених коштів, інфляційних втрат у розмірі 682 025,08 грн та 3% річних у розмірі 201 792,34 грн.
3. Скасувати додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 04.02.2026 у справі №902/1256/25 та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити.
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфірмат" (вул. Соборна, 35, офіс 305, м. Вінниця, Вінницький р-н, Вінницька обл., 21050, ЄДРПОУ 39223825) на користь Вінницької міської ради (вул. Соборна, 59, м. Вінниця, Вінницький р-н, Вінницька обл., 21050, ЄДРПОУ 25512617) витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 47 707,32 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 57 247,98 грн.
5. Господарському суду Вінницької області видати відповідні накази.
6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому ст.ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.
7. Справу №902/1256/25 повернути до Господарського суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "03" квітня 2026 р.

Головуючий суддя Павлюк І.Ю. 

Суддя   Крейбух О.Г. 

Суддя   Розізнана І.В.