ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/853/26	Головуючий по 1 інстанції	
Номер провадження 22-ц/821/854/26 Справа №711/11759/25 Категорія: 304070000 	Казидуб О. Г. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року м. Черкаси 

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Фетісова Т. Л. 	
судді	Василенко Л. І., Сіренко Ю. В.	

розглянув у порядку письмового провадження апеляційні скарги відповідача на рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 03.02.2026 (повний текст складено 06.02.2026, суддя в суді першої інстанції Казидуб О. Г.) та додаткове рішення вказаного суду від 25.02.2026 (повний текст складено 04.03.2026, суддя в суді першої інстанції Казидуб О. Г.) у цивільній справі за позовом ОСББ «Героїв Дніпра-7» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, інфляційних втрат та 3 % річних,

в с т а н о в и в :

ОСББ «Героїв Дніпра-7» звернулося до суду у грудні 2025 року з даним позовом, яким просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по оплаті за послуги з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території за період з 01.08.2022 по 31.07.2025 в сумі 13136,94 грн, інфляційні втрати в сумі 1951,89 грн, 3% річних у сумі 581,39 грн, а всього 15670 грн та судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , послуги з обслуговування та утримання якого надавалися ЖБК № 120, правонаступником якого є позивач ОСББ «Героїв Дніпра 7».
Відповідно до протоколу від 05.07.2022 загальних зборів членів ЖБК № 120 прийнято рішення про затвердження кошторису на 2022 рік та затверджено розмір внесків на утримання будинку на 2022 рік: 4,43 грн./кв.м. для приміщень розташованих на 1 поверсі; 4,87 грн./кв.м. для приміщень, розташованих на 2-13 поверхах; згідно з протоколом від 04.03.2023 загальних зборів внески визначено: для квартир та нежитлових приміщень, що розташовані на 1 поверсі, 4,43 грн./кв.м., а для тих, що розташовані на 2-13 поверхах – 4,87 грн./кв.м.
30.09.2023 співвласниками проведено установчі збори, на яких прийнято рішення про створення ОСББ шляхом реорганізації ЖБК № 120.
Протоколом загальних зборів ЖБК № 120 від 10.01.2024 затверджено внески на утримання будинку та прибудинкової території на 2024 рік у розмірі 5,80 грн./кв.м. за приміщення квартири або нежитлового приміщення, що знаходяться у власності, затверджено передавальний акт ЖБК № 120 про передачу майна та активів житлово-будівельного кооперативу на користь новоствореного об`єднання співвласників багатоквартирного будинку.
07.03.2024 проведено державну реєстрацію реорганізації ЖБК № 120 у новостворене ОСББ «Героїв Дніпра 7».
Відповідач належним чином свій обов`язок по оплаті послуг позивача з утримання багатоквартирного будинку не виконує, внаслідок чого за період з серпня 2022 року по липень 2025 року, згідно з розрахунку суми заборгованості власника квартири АДРЕСА_2 виникла заборгованість, що станом на 31 липня 2025 року становить 13136,94 грн на яку позивач нараховує за приписами ст. 625 ЦК України інфляційні втрати та 3 % річних.
Рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 03.02.2026 позовні вимоги задоволено з посиланням на те, що відповідач, як власник квартири, зобов`язаний нести витрати з утримання багатоквартирного будинку, у якому така квартира знаходиться. 
Додатковим рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 25.02.2026 рішення від 03.02.2026 доповнено вказівкою про відшкодування за рахунок відповідача у справі 6 000 грн у відшкодування витрат позивача на правничу допомогу з посиланням на обґрунтованість зазначеного розміру судових витрат.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач 02.03.2026 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та новим рішенням відхилити позовні вимоги.
В обґрунтування вказано на те, що за правовим висновком ВС від 21.04.2020 №910/7968/19 позивачу за відсутності договору про надання послуг, укладеного зі споживачем, потрібно доводити сам факт отримання таких послуг, їх обсяг та вартість, що у цій справі не доведено.
Зазначає, що у протоколах балансоутримувача будинку, якими встановлено розмір внесків по оплаті послуг, не вказано площу будинку, період у часі за який сплачуються внески (місяць чи рік), скаржник вважає зазначений внесок одноразовим.
Рішення щодо розміру внесків з 01.01.2023 по 04.03.2023 відсутнє, отже відповідні послуги оплачуватися не повинні.
У протоколі зазначено про оплату послуг з утриманні квартири, а не будинку та прибудинкової території.
Відтак позовні вимоги вважає необґрунтованими.
На підставі протоколів загальних зборів позивач управі вимагати сплати внесків на суму 401,59 грн як одноразовий платіж.
Діяльність позивача не пов`язана із наданням житлово-комунальних послуг, адже позивач не є суб`єктом підприємницької діяльності, не уклав договір на управління багатоквартирним будинком та співвласники самі утримують будинок.
У протоколах загальних зборів не вказано строки сплати внесків.
Відповідач не є членом позивача, не приймав участі в його створенні та не брав участь у проведенні загальних зборів, якими встановлено розмір внесків на утримання багатоквартирного будинку.
Суд першої інстанції безпідставно послався на приписи ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», адже його приписи не стосуються рішень право попередника позивача ЖБК № 120, який не є ОСББ.
Рішення юридичної особи ЖБК стосуються лише його членів та не впливають на права та обов`язки інших суб`єктів, які не входять до складу кооперативу, як позивач.
Оскільки з урахуванням у сього вказаного вище грошове зобов`язання у відповідача по оплаті послуг позивача відсутнє не має підстав і для нарахування за вимогами ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат.
Підставою позову позивач зазначив рішення про встановлення внесків з метою задоволення власних потреб, предмет позову – стягнення боргу по оплаті послуг з утримання багатоквартирного будинку, отже підстави та предмет позову у справі не пов`язані.
Копії доказів у справі засвідчено неналежним чином та не у відповідності до вимог ДСТУ. 
Крім того, відповідач також оскаржує згідно поданої апеляційної скарги додаткове рішення місцевого суду від 25.02.2026 у даній справі та вказує про порушення судом при його ухвалення вимог матеріального та процесуального права, що є підставою для його скасування, оскільки з платіжної інструкції №887 від 13.08.2025 про оплату послуг адвоката позивача вбачається, що зазначені послуги оплачено не позивачем, а іншою особою ЖБК №120.
Довідка від 08.02.2026 адвоката позивача суперечить вказаній платіжній інструкції №887 від 13.08.2025, адже не вказано, що вона видається клієнту, а видається суду, отже адвокат вказав, що він сам собі видав довідку для подачі до суду.
Згідно практики ВС доказами понесених витрат на правничу допомогу є належним чином складені платіжні документи, а також те чи були відповідні витрати фактично понесені, а довідка адвоката позивача від 08.02.2026 таким вимогам не відповідає та не підтверджує відповідні витрати позивача.
У поданій додатково апеляційній скарзі 09.03.2026 на додаткове рішення від 25.02.2026 суду першої інстанції, яка містить доповнення до аргументів раніше поданої скарги, а також уточнення щодо апеляційних вимог, які полягають у скасуванні додаткового рішення та ухваленні нового рішення про відшкодування витрат позивача на правничу допомогу до суми в розмірі 1 грн, відповідач посилається також на постанову ВС від 13.12.2023 у справі №359/10310/21 з висновком про те, що розмір витрат на правничу допомогу в судах першої та апеляційної інстанції не повинен перевищувати розмір місячного доходу особи, та зазначає про свій місячний дохід у сумі 3219,65 грн, отже за розгляд справи судом першої інстанції з такого учасника справи могло бути стягнуто лише 1609,82 грн.
Наголошує на тому, що являється особою з інвалідністю ІІ групи, має ряд хронічних захворювань для лікування яких змушений постійно купувати медичні препарати.
Посилається на практику ВС стосовно того, що витрати на правничу допомогу мають відповідати критеріям реальності та розумності їх розміру, бути пропорційними до предмета позову.
Позивач та його адвокат визначили розмір гонорару наперед, у фіксованій сумі, виключно за прийняття доручення, не враховуючи кількості часу який буде витрачений на ведення справи. 
У договорі на правничу допомогу від 26.06.2025 р. не визначено вартості години роботи адвоката.
Погодинний розрахунок суми витрат на правничу допомогу не обґрунтовує фіксованої суми гонорару, а тому розмір гонорару у 12000 грн є необґрунтованим.
Написання адвокатом позивача заперечення на заяву відповідача про направлення справи за підсудністю є виправленням помилок та недостовірної інформації, що містилися у позовній заяві, а тому такі роботи до оплати не підлягають.
Судове засідання, що відбулося 27.01.2026, було відкладено за клопотанням адвоката позивача, у зв`язку з тим, що він приймав участь у іншій справі, що призвело до затягування розгляду справи.
При розгляді справи 03.02.2026 близько години не було світла і в судовому засіданні було оголошено перерву, отже ця година не може вважатися участю адвоката позивача у судовому засіданні.
Ціна позову складає 14670,22 грн, позивач обрав адвоката вартість послуг якого склала 12000 грн, розраховуючи стягнути ці кошти з відповідача, тобто позивач до початку розгляду справи умисно подвоїв ціну позову. 
Такі витрати на правничу допомогу є неспівмірними з ціною позову.

У доповненнях до апеляційних скарг відповідач вказує на те, що суд першої інстанції послався на норми ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», які на момент виникнення спірних правовідносин були нечинні. 
Також у платіжній інструкції на оплату послуг адвоката позивача вказано про їх оплату ЖБК № 120, яке на даний час не припинило свою діяльність, отже позивач ОСББ «Героїв Дніпра-7» фактично витрати на правничу допомогу не понесло.
Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов таких висновків.
За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (як у даній справі), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При розгляді справи встановлено, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .
Балансоутримувачем багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 є позивач ОСББ «Героїв Дніпра – 7», що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 18.03.2024.
Метою створення ОСББ «Героїв Дніпра-7», згідно з п.1 розділу ІІ Статуту об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Героїв Дніпра-7», що затверджений установчими зборами ОСББ «Героїв Дніпра – 7» на підставі Протоколу № 1 від 30.09.2023, є забезпечення та захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та цим Статутом.
Відповідно до п. 1 розділу І Статуту об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Героїв Дніпра-7», об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Героїв Дніпра – 7» створено відповідно до ЗУ «Про Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» шляхом реорганізації «Житлово-будівельного кооперативу № 120» і є його правонаступником та об`єднує власників квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку АДРЕСА_4 .
Як вказано у п. 3 розділу ІІ Статуту об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Героїв Дніпра-7» завданням та предметом діяльності об`єднання є: забезпечення реалізації прав співвласників на володіння та користування спільним майном; забезпечення належного утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території; сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обгрунтованими цінами; забезпечення виконання співвласниками своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.
Пунктом 4 розділу ІІ Статуту об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Героїв Дніпра-7» передбачено, що Об`єднання має право відповідно до законодавства та цього статуту здійснювати контроль за своєчасною сплатою внесків і платежів; вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених законом та цим статутом внесків і платежів, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів.
Відповідно до Протоколу загальних зборів членів ЖБК № 120 і власників квартир проведених в умовах воєнного стану шляхом письмового опитування за місцезнаходженням: АДРЕСА_3 від 05.07.2022, прийнято рішення про затвердження внесків на утримання будинку за 1 кв.м. приміщення на 2022 року: 4,43 грн для приміщень розташованих на 1 поверсі; 4,87 грн для приміщень, розташованих на 2-13 поверхах.
Згідно Протоколу загальних зборів членів ЖБК № 120 від 04.03.2023 прийнято рішення про затвердження розміру внесків на утримання 1 кв. м. загальної площі квартири або нежитлового приміщення в розмірі: 4,43 грн для квартир або нежитлових приміщень розташованих на 1 поверсі будинку і 4,87 грн для приміщень, розташованих на 2-13 поверхах будинку.
Відповідно до Протоколу загальних зборів членів ЖБК № 120 від 10.01.2024 прийнято рішення про затвердження розміру внесків на утримання будинку та прибудинкової території, було затверджено єдиний (для усіх поверхів) тариф в розмірі 5,80 грн для сплати внесків на утримання будинку і прибудинкової території в розрахунку за 1 кв.м. загальної площі квартири або нежилого приміщення, що знаходиться у власності.
Як вбачається із розрахунку суми заборгованості за період з 01.08.2022 по 31.07.2025 відповідач ОСОБА_1 не оплачує житлово-комунальні послуги з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території щодо кв. АДРЕСА_1 та його борг станом на 31.07.2025 складає 13136,94 грн. 
Також на вказану суму заборгованості позивачем за приписами ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання нараховано інфляційні втрати у сумі 1951,89 грн та 3% річних у сумі 581,39 грн.
Оскільки відповідач в добровільному порядку не здійснює погашення заборгованості з оплати послуг з управління багатоквартирним будинком, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Правовідносини сторін, що виникли на підставі зазначених фактичних обставин, регламентуються такими правовим нормами.
Предметом позову у справі є позовні вимоги про стягнення зі споживача, яким являється відповідач, заборгованості за житлово-комунальні послуги з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, надані позивачем, за період часу з 01.08.2022 по 31.07.2025.
Так відповідно до ч.1 ст.1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (тут і надалі тексти нормативно-правових актів наведено у редакціях, чинних на час виникнення заборгованості з оплати послуг) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг (п.5); послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору (п.12); управитель багатоквартирного будинку - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб (п.14).
Стаття 5 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що послуга з управління багатоквартирним будинком включає:
- забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо;
- купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку;
- поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;
- інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку.
При цьому стаття 8 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» детально регламентує права і обов`язки виконавців комунальних послуг та управителів багатоквартирного будинку.
У свою чергу частиною 1 статті 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Крім того, згідно п.п.5, 10 ч.1 ст.7 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані виконувати рішення зборів співвласників та своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.
Частиною 2 вказаної статті передбачено, що кожен співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника.
Згідно ст.4 ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» ОСББ створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.
Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.
На підставі ст.15 ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» співвласник зобов`язаний виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання, виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.
Статтею 20 ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» встановлено, що частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності. Частка участі співвласника визначається відповідно до його частки як співвласника квартири та/або нежитлового приміщення.
Внески на утримання і ремонт приміщень або іншого майна, що перебуває у спільній власності, визначаються статутом об`єднання та/або рішенням загальних зборів (ст. 23 вказаного закону), а у разі відмови співвласника сплачувати внески і платежі на утримання та проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна об`єднання або за його дорученням управитель має право звернутися до суду (ст. 13 вказаного закону).
Відповідно до ст.22 ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку, включаючи поточний ремонт, утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення, теплопостачання і опалення, вивезення побутових відходів, об`єднання за рішенням загальних зборів має право:
- задовольняти зазначені потреби самостійно шляхом самозабезпечення;
- визначати управителя, виконавців окремих житлово-комунальних послуг, з якими усі співвласники укладають відповідні договори;
- виступати колективним споживачем (замовником) усіх або частини житлово-комунальних послуг.
Водночас у даній категорії спорів щодо оплати послуг слід врахувати, що за загальними приписами ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Аналогічні приписи містить і ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».
Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Положеннями ст.ст. 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як зазначено у ст. 610 ЦК України, - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, - у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. 
Одночасно, за приписами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Враховуючи викладене вище правове регулювання та встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, апеляційний суд констатує, що позивачем доведено надання послуг з управління багатоквартирним будинком, у якому знаходиться квартира, що належить на праві власності відповідачу, однак останній отримані послуги не оплатив, що свідчить про обґрунтованість висновків суду першої інстанції у цій справі про те, що сума відповідної заборгованості має бути стягнута у судовому порядку.
У контексті зазначених висновків апеляційного суду визначальне значення має наявність обумовленого чіткими та однозначними приписами закону обов`язку у власника квартири, що знаходиться у багатоквартирному будинку, здійснити оплату отриманих послуг з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території.
Такі висновки вбачаються, зокрема з вимог ч.1 ст.9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», п.10 ч.1, ч.2 ст.7 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».
Також у зв`язку з простроченням виконання споживачем (відповідачем) грошового зобов`язання по оплаті отриманих послуг позивачем у справі нараховано на суму боргу 3% річних та інфляційні втрати.
Так відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Подібні правові висновки сформульовані, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, у постанові від 01 липня 2020 року у справі № 535/757/17.
Отже у розумінні наведених положень закону позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання боржником.
Апеляційний суд не погоджується з аргументами скаржника про те, що за правовим висновком ВС від 21.04.2020 у справі №910/7968/19 позивачу за відсутності договору про надання послуг, укладеного зі споживачем, потрібно доводити сам факт отримання таких послуг, їх обсяг та вартість, оскільки спір у справі №910/7968/19 виник у зв`язку з тим, що споживачу комунальних послуг ухвалами суду було заборонено вчиняти будь-які дії щодо приміщень за адресою яких такі послуги надавалися, а в даній справі таких обмежень не має та зобов`язання споживача з оплати наявних послуг виникає в силу закону – вищенаведених приписів ч.1 ст.9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», п.10 ч.1, ч.2 ст.7 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», а також загальних приписів ст. 322 ЦК України про обов`язок власника утримувати своє майно.
Отже у справі №910/7968/19 та у даній справі №711/11759/25 мають місце різні фактичні обставини та, відповідно різне правозастосування.
Слід відхилити також посилання скаржника у справі на те, що у протоколах балансоутримувача будинку, якими встановлено розмір внесків по оплаті послуг, не вказано площу будинку, період у часі за який сплачуються внески (місяць чи рік), що свідчить про одноразовість внесків, з урахуванням такого.
Як зазначалося вище, частиною 2 статті 7 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що кожен співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника.
Статтею 20 ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» встановлено, що частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності. 
Таким чином з системного аналізу рішень балансоутримувача будинку, якими встановлено розмір внесків по оплаті послуг,а також вказаних приписів законодавства слід прийти до висновку, що плата кожного співвласника за послуги з утримання багатоквартирного будинку визначається як добуток площі приміщення, що йому належить, на встановлений тариф за 1 квадратний метр.
Крім того, ч.1 ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Відтак щомісячний характер оплати послуг з утримання багатоквартирного будинку передбачено законодавством як такий, що діє по замовчуванню та може бути змінений лише за угодою сторін (договором), що в даній справі не мало місця.
З цих же підстав апеляційний суд відхиляє й посилання скаржника на те, що у протоколах загальних зборів не вказано строки сплати внесків.
Апеляційний суд не погоджується з посиланнями скаржника на те, що рішення щодо розміру внесків з 01.01.2023 по 04.03.2023 відсутнє, отже відповідні послуги оплачуватися не повинні, адже оплата комунальних послуг здійснюється споживачем в силу приписів закону, а не в залежності від рішень управляючої організації.
При цьому до моменту визначення внеску згідно протоколу від 04.03.2023 продовжувало діяти попереднє рішення балансоутримувача багатоквартирного будинку щодо визначення тарифу.
Вказівка у протоколі від 04.03.2023 управляючої організації про оплату послуг з утриманні квартири, а не будинку та прибудинкової території сама по собі не свідчить про безпідставність чи необґрунтованість позовних вимог у справі, адже у подальших протоколах така неточність була виправлена та, враховуючи назву питання у протоколі загальних зборів, яким затверджено тариф, як «Затвердження суми внеску на утримання будинку та прибудинкової території на 2023 рік» у суду не виникає сумнівів щодо того, яких саме комунальних послуг стосується визначений позивачем тариф.
Надаючи оцінку аргументам скаржника про те, що діяльність позивача не пов`язана із наданням житлово-комунальних послуг, адже позивач не є суб`єктом підприємницької діяльності, не уклав договір на управління багатоквартирним будинком та співвласники самі утримують будинок, апеляційний суд враховує таке.
Згідно виписки з ЄДРПОУ від 18.03.2024 балансоутримувачем багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 , в якому знаходиться квартира відповідача, являється позивач ОСББ «Героїв Дніпра – 7».
Метою створення ОСББ «Героїв Дніпра-7», згідно з п.1 розділу ІІ Статуту об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Героїв Дніпра-7», що затверджений установчими зборами ОСББ на підставі Протоколу № 1 від 30.09.2023, є, зокрема належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та цим Статутом.
Відповідно до п. 1 розділу І Статуту ОСББ створено відповідно до ЗУ «Про Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» шляхом реорганізації «Житлово-будівельного кооперативу № 120» і є його правонаступником та об`єднує власників квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку АДРЕСА_4 .
Як вказано у п. 3 розділу ІІ Статуту ОСББ завданням та предметом діяльності об`єднання є: забезпечення реалізації прав співвласників на володіння та користування спільним майном; забезпечення належного утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території; сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обгрунтованими цінами; забезпечення виконання співвласниками своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.
Пунктом 4 розділу ІІ Статуту ОСББ передбачено, що Об`єднання має право відповідно до законодавства та цього статуту здійснювати контроль за своєчасною сплатою внесків і платежів; вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених законом та цим статутом внесків і платежів, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів.
Відтак юридична особа ОСББ (позивач у справі) створена згідно приписів законодавства, зокрема ЗУ «Про Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», та метою його діяльності, закріпленої статутом та відповідної приписам ст. ст. 4, 22 вказаного закону, є забезпечення утримання майна багатоквартирного будинку та з приводу оплати саме вказаних послуг у даній справі вирішується питання за позовними вимогами до відповідача ОСОБА_1 .
Посилання скаржника на те, що він не є членом позивача, не приймав участі в його створенні та не брав участь у проведенні загальних зборів, якими встановлено розмір внесків на утримання багатоквартирного будинку не свідчать про відсутність у відповідача, як співвласника майна багатоквартирного будинку, у якому знаходиться його квартира, обов`язку по оплаті відповідних послуг з утримання цього майна.
Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Такі правові висновки викладено в постанові ВС від 25.03.2024 у справі №462/1232/23.
Відтак апеляційні аргументи відповідача стосовно не укладення з тих чи інших причин договору про надання комунальних послуг не можуть свідчити про відсутність у особи-споживача обов`язку оплатити такі послуги.
Доводи скаржника про те, що приписи ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» не стосуються рішень правопопередника позивача ЖБК № 120, який не є ОСББ, а також про те, що рішення юридичної особи ЖБК стосуються лише його членів та не впливають на права та обов`язки інших суб`єктів, які не входять до складу кооперативу, на правильність вирішення судом спору у справі не впливають, адже не стосуються обов`язку споживача щодо оплати комунальних послуг, який, як зазначалося, виникає в силу вимог приписів закону, зокрема вимог ч.1 ст.9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», п.10 ч.1, ч.2 ст.7 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».
Апеляційний суд не погоджується з посиланнями скаржника на те, що підставою позову позивач зазначив рішення про встановлення внесків з метою задоволення власних потреб, предмет позову – стягнення боргу по оплаті послуг з утримання багатоквартирного будинку, отже підстави та предмет позову у справі не пов`язані, оскільки спір у цій справі стосується іншого комплексу прав та обов`язків, а саме надання позивачем комунальних послуг з утримання багатоквартирного будинку з вимогою про оплату споживачем та кореспондуючого такому праву обов`язку відповідача оплатити зазначені послуги.
Посилання скаржника про те, що копії доказів у справі засвідчено неналежним чином та не у відповідності до вимог ДСТУ на правильність вирішення спору не впливають та не перешкоджають встановленню дійсних фактичних обставин справи, що скаржника не спростовується.
Водночас апеляційний суд погоджується з аргументами скаржника про те, що у рішенні суду від 03.02.2026 мало місце посилання на попередню нечинну редакцію ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», що, однак, не призвело до невірного вирішення спору по суті.
Однак зазначений недолік слід виправити при апеляційному перегляді справи, виключивши з мотивувальної частини рішення від 03.02.2026 вказівку на приписи ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 24.062004 №1875-ІV.
Надаючи оцінку аргументам апеляційної скарги відповідача на додаткове рішення від місцевого суду від 25.02.2026, апеляційний суд враховує таке.
Скаржник зауважує, що з платіжної інструкції №887 від 13.08.2025 про оплату послуг адвоката позивача вбачається, що зазначені послуги оплачено не позивачем, а іншою особою ЖБК №120.
Однак, як встановлено при розгляді даної справи, позивач ОСББ «Героїв Дніпра-7» є правонаступником ЖБК №120 у правовідносинах щодо надання послуг з утримання багатоквартирного будинку, відтак суперечностей у визначенні того стосовно представництва інтересів позивача у якому саме спорі надаються послуги з правничої допомоги у апеляційного суду не виникає та оплата послуг адвоката наданих безпосередньо позивачу належним чином підтверджена матеріалами справи.
Як зазначала ВП ВС є помилковим твердження про неможливість прийняти як доказу сплати судового збору платіжне доручення лише у зв`язку із зазначенням у ньому платником іншої особи, а не позивача. Треба враховувати весь зміст платіжного документа, зокрема, вказівки на призначення відповідного платежу (об`єкта справляння судового збору). Визначальним виступає факт надходження усієї належної до сплати суми судового збору до спецфонду Держбюджету - постанова від 30.09.2020 у справі № 9901/144/20.
Хоча вказаний правовий висновок ВП ВС стосується іншого виду судових витрат (судового збору) його за аналогією можна використати і при вирішенні питання про розподіл такого виду судових витрат як оплата правничої допомоги.
Посилання скаржника про те, що довідка від 08.02.2026 адвоката позивача суперечить платіжній інструкції №887 від 13.08.2025, адже не вказано, що вона видається клієнту, а видається суду, отже адвокат вказав, що він сам собі видав довідку для подачі до суду, апеляційний суд відхиляє, оскільки указані документи, зважаючи на їх зміст, обґрунтовано можуть бути використані судом для визначення як розміру витрат на правничу допомогу сторони, так і для встановлення того, які саме послуги цій стороні були надані.
Апеляційний суд оцінює критично аргументи скаржника про те, що відповідно до постанови ВС від 13.12.2023 у справі №359/10310/21 розмір витрат на правничу допомогу в судах першої та апеляційної інстанції не повинен перевищувати розмір місячного доходу особи, оскільки у вказаній постанові містяться інші правові висновки а саме про те, що При вирішенні питання про стягнення витрат на правничу допомогу з позивача, на утриманні якого перебуває малолітня дитина, на користь відповідача підлягає перевірці та оцінці судом дотримання балансу сторін, пропорційність і співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних робіт, зважаючи на розумність їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи, фінансовий стан обох сторін та інтереси дитини.
Відтак такі правові висновки до даної справи застосовані бути не можуть, адже у сторони не має визначених обставин – наявності на утриманні малолітніх дітей.
Аргументи скаржника про те, що він являється особою з інвалідністю ІІ групи, має ряд хронічних захворювань для лікування яких змушений постійно купувати медичні препарати, а визначений судом першої інстанції у даній розмір витрат на правничу допомогу (6 000 грн) не відповідає критеріям реальності та розумності їх розміру, бути пропорційними до предмета позову, апеляційний суд відхиляє, враховуючи обсяг послуг адвоката позивача, що підтверджуються матеріалами справи та задоволення позовних вимог у повному обсязі.
При цьому витрати позивача на правничу допомогу судом першої інстанції були відшкодовані частково та при визначенні їх розміру належним чином враховано інтереси відповідача.
Слід врахувати, що витрати позивача на правничу допомогу належним чином підтверджено ордером на надання правничої (правової) допомоги адвоката Глущенко Олександра Сергійовича, договором про надання правової допомоги № б/н від 26.06.2025, додатковою угодою до вказаного договору, розрахунком суми судових витрат та актом приймання-передачі наданої правничої допомоги, де відображено оплату послуг за, зокрема написання позовної заяви та участь у судових засіданнях, а також довідку про отримання адвокатом коштів в оплату правничої допомоги.
Посилання скаржника на те, що позивач та його адвокат визначили розмір гонорару наперед, не враховуючи кількості часу який буде витрачений на ведення справи, у договорі на правничу допомогу не визначено вартості години роботи адвоката, погодинний розрахунок суми витрат на правничу допомогу не обґрунтовує фіксованої суми гонорару, написання адвокатом позивача заперечення на заяву відповідача про направлення справи за підсудністю є виправленням його ж помилок, а тому такі роботи до оплати не підлягають, апеляційний суд оцінює критично, оскільки такі аргументи не спростовують обґрунтованості стягнутої судом першої інстанції з відповідача суми витрат на правничу допомогу щодо обсягу наданих адвокатом позивача послуг, зокрема щодо складення позовної заяви та участі у судовому засіданні при розгляді справи. 
Посилання скаржника на те, що в ряді судових засідань адвокат позивача участі не брав, а ціна позову не дає підстав для обрання позивачем адвоката з високою вартістю послуг не свідчать про не співмірність визначеної до відшкодування судом першої інстанції суми судових витрат до обсягу фактично наданих адвокатом послуг щодо складання позовної заяви та участі у судовому засіданні при розгляді справи.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Отже рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 03.02.2026 у даній справі слід змінити, виключивши з його мотивувальної частини посилання на приписи ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 24.062004 №1875-ІV, додаткове рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 25.02.2026 – залишити без змін.
Отже подана відповідачем апеляційна скарга на рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 03.02.2026 підлягає до часткового задоволення, а апеляційна скарга відповідача на додаткове рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 25.02.2026 – має бути відхилена.
На підставі положень ст.141 ЦПК України, оскільки відповідача, як особу з інвалідністю ІІ групи за приписами п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», звільнено від сплати судового збору, судові витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд справи слід віднести на рахунок держави.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 

у х в а л и в  :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 03.02.2026 у даній справі – задовольнити частково.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 25.02.2026 у даній справі – відхилити.
Рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 03.02.2026 у даній справі – змінити, виключивши з його мотивувальної частини посилання на приписи ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 24.062004 №1875-ІV, а в решті – залишити без змін.
Додаткове рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 25.02.2026 у даній справі – залишити без змін.
Витрати по оплаті судового збору за апеляційний перегляд справи віднести на рахунок держави.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 01.04. 2026.

Суддя - доповідач 

Судді