Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2026 року Справа № 520/1417/26 

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Садової М. І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в приміщенні суду в місті Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
у с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просить: - визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України у формі ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн гривень у відповідності до пункту 4 постанови КМУ “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану” від 11 лютого 2025 року № 153; - зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду у розмірі 1 млн гривень у відповідності до пункту 4 постанови КМУ “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану” від 11 лютого 2025 року № 153.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 2022 року проходить військову службу у відповідача. Брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, що підтверджено належними доказами. До дисциплінарної відповідальності не притягався, однак притягався до кримінальної та адміністративної. Згідно з відомостями інформаційно-аналітичної системи відомості про притягнення до кримінальної відповідальності відсутні. Позивач звернувся о відповідача із заявою про виплату одноразової грошової винагороди, однак відповідач відмовив у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 прийнятий на військову службу до введення в Україні воєнного стану. Попри те, позивач наводить аргументи про те, що він набув права на таку допомогу: прийнятий на військову службу у віці до 25 років, станом на 13.02.2025 проходив військову службу, станом на 13.02.2025 брав безпосередню участь у бойових діях, що за сукупність становить не менше шести місяців. У зв`язку із наведеним просить позов задовольнити. 
Відповідачем подано до суду відзив, який містить заперечення на позов. Наводить аргументи про те, що позивач порушив строк звернення до суду та не навів поважних причин пропуску такого строку звернення до суду, внаслідок чого на підставі ст. 233 КЗпП України є всі підстави для залишення позовної заяви у справі № 520/1417/26 без розгляду. Позивач ОСОБА_1 відповідно до інформації з позовної заяви прийнятий на військову службу з 2020 року та наразі з червня 2025 року військова служба поновлена та позивач проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України. Договір з адвокатом Позивачем було укладено 16.08.2025 р., а 19.08.2025 року до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України надійшов адвокатський запит представника позивача з проханням наданні інформації з приводу виплати Позивачеві додаткової грошової винагороди відповідно Постанови № 153. На вказаний адвокатський запит, Відповідач надав письмову відповідь 01.09.2025 року відповідно якого зазначила, що Позивач за період з 25.06.2025 по 16.08.2025 року брав участь у бойових діях. Крім того, до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України 24.11.2025 був надісланий аналогічний адвокатський запит, який будь-якої нової інформації не містив та відповідач вважає, що вказаний адвокатський запит був поданий виключно для створення штучних підстав своєчасного звернення до суду із позовом. Позивач звернувся тільки 23.01.2026 року. Представник позивача подав позовну заяву до суду 23.01.2026, тобто за межами встановленого законом 3-х місячного терміну. Позовна заява не підлягає задоволенню і з інших підстав. Відповідно до наявного в матеріалах справи копії Наказу від 09.09.2020 року № 390-ОС зазначено, що ОСОБА_1 укладено контракт на проходження військової служби строком на 3 роки. відповідно положень Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 N 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», у п. зазначено, наступне. Відповідно ст.2 ПОРЯДКУ реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану зазначено, що під час воєнного стану в рамках реалізації експериментального проекту на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби на посади рядового складу строком на один рік можуть бути прийняті громадяни України віком від 18 до 25 років. Таким чином, наявні у матеріалах справи посилання стосуються контракту на проходження військової служби від 09.09.2020 року, тобто до періоду введення в Україні військового стану, що виключає внесення позивача до списків на виплату додаткової грошової винагороди у розмірі 1 млн. Також, відповідно абз. 5 п.4 Постанови № 153 зазначено, що військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується. Відповідно до залученої представником позивача ухвали суду від 05.09.2025 зазначено, що на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження №62025170040000296 від 08.01.2025 року за підозрою ОСОБА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення – злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України- закрити. Відповідач зазначає, що відповідно п.1 ч.2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Разом з тим, положення постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 N 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» містять тільки посилання на сам факт притягнення військовослужбовця до кримінальної відповідальності як самостійної підстави для відмови у виплаті додаткової грошової винагороди у розмірі 1 млн. грн. Таким чином, притягнення позивача до кримінальної відповідальності у 2025 році є самостійною підставою для відмови останньому у зазначених виплатах. Надання довідки МВС щодо відсутності відносно Позивача відомостей про притягнення до кримінальної відповідальності, незнятої та непогашеної судимості та відсутності перебування у розшуку не спростовують факту притягнення до кримінальної відповідальності у розумінні положень Постанови № 153. Просить позов залишити без розгляду. 
Позивачем подано до суду відповідь на відзив, наводить аргументи про те, що ОСОБА_1 був прийнятий на військову службу за контрактом 09.09.2020 строком на 3 роки. Однак, нормами статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, шо під час дії особливого періоду для військовослужбовців, у яких закінчився строк військової служби, встановлений цією статтею, крім військовослужбовців базової військової служби, військова служба продовжується понад встановлені строки на період дії воєнного стану. Таким чином, у 2023 році, в умовах воєнного стану, контракт був автоматично пролонгований. Відповідно до пункту 4 постанови КМУ «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану» від 11 лютого 2025 року № 153 (далі - Постанова) установлено, що: військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони два або більше разів за сукупністю притягувалися до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується. Із аналізу зазначеної норми можна дійти висновку, що право на виплати втрачають особи, які були призвані (прийняті) на військову службу після 24 лютого 2022 року, якщо в період до 13 лютого 2025 року вони двічі чи більше притягувалися до кримінальної, адміністративної або дисциплінарної відповідальності. Пункт 4 Постанови №153 не містить прямої норми, яка б визначала ненадання довідки про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту у безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, як безумовну та самостійну підставу для відмови у виплаті одноразової грошової винагороди. Станом на 13.02.2025 року ОСОБА_2 не був звільнений з військової служби у встановленому законом порядку, а тому зберіг статус військовослужбовця. Просить позов задовольнити.
Ухвалою суду від 28.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі в порядку за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою суду від 16.02.2026 у клопотанні представника відповідача про розгляд справи у порядку загального позовного за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.
Ухвалою суду від 16.02.2026 виплавлено описку в судовому рішенні. 
Розгляд і вирішення адміністративної справи проводиться за правилами письмового провадження на підставі матеріалів справи.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступного.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 .
Суд установив, 09 вересня 2020 року позивач прийняти на військову службу за контрактом, осіб рядового складу, зараховано до списків частини та всіх виді забезпечення строком на три роки. Дані обставини підтверджено копією витягу з наказу ІНФОРМАЦІЯ_2 від 09.09.2020 №390-ОС.
Відповідно до підпункту 2 пункту 8 статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» дія контракту позивачу була продовжена понад встановлені строки на період дії воєнного стану. Дані обставини сторонами визнаються, а тому не підлягають доведенню у відповідності до ч. 1 ст. 78 КАС України. 
03 липня 2025 року позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, який самовільно залишив місце проходження військової служби 31 грудня 2024 року (наказ начальника НОМЕР_3 мобільного прикордонного загону щодо зняття з усіх видів забезпечення №10-ОС від 04 січня 2025 року), якому наказом начальника НОМЕР_3 мобільного прикордонного загону від 11 січня 2025 року №35-ОС призупинено військову службу 08 січня 2025 року (остання штатна займана посада -інспектор прикордонної служби 1 категорії - оператор (БППС) третього відділення інспекторів прикордонної служби другої прикордонної застави першого відділу прикордонної служби (тип С) першої прикордонної комендатури швидкого реагування (з місцем дислокації АДРЕСА_1 )), з 24 червня 2025 року, якому відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 24 червня 2025 року №157 продовжено проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України з 24 червня 2025 року. Дані обставини підтверджено копією витягу із наказу НОМЕР_3 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 03.07.2025 № 789-ОС. 
24.11.2025 представник позивача в інтересах позивача звернувся із заявою № OM/403736/05 про нарахування та виплату одноразової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 11 лютого 2025 року № 153. 
19.12.2025 Військова частина НОМЕР_1 НГ України на заяву представника позивача від 24.11.2025 повідомила наступне. Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 09 вересня 2020 року №390-ОС ОСОБА_1 було прийнято на військову службу за контрактом осіб рядового складу, витяг з наказу додається. Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету міністрів України від 11 лютого 2025 р. № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» право на отримання одноразової грошової винагороди мають військовослужбовці, які були прийняті або призвані на військову службу під час дії воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 р. № 2102-1X. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 був прийнятий на військову службу до введення в Україні воєнного стану, підстави для виплати зазначеної одноразової грошової винагороди відсутні.
Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною у зв`язку із чим звернулася до суду за захистом свого права із відповідним позовом. 
Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
В силу статті 65 Основного Закону України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон 2232-ХІІ).
Частиною 3 статті 1 Закону 2232-ХІІ визначено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Згідно з частиною 9 статті 1 Закону 2232-ХІІ щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону 2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 11 лютого 2025 року №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» (далі Постанова № 153) та затверджено «Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» (далі Порядок).
Згідно з пунктом 3 Постанови №153 установлено, що учасниками експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу; Збройні Сили; Національна гвардія; Державна прикордонна служба; Міністерство оборони; Міністерство внутрішніх справ; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби.
Відповідно до абзацу 2 пункту 4 Постанови №153 установлено, що особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень.
Відповідно до абзацу 4 пункту 4 Постанови №153 військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі.
Аналіз положень пункту 4 Постанови КМУ №153 дає підстави суду дійти висновку, що на одержання одноразової грошової винагороди в розмірі 1 млн. гривень за тривалість проходження служби в бойових умовах мають право військовослужбовці за наявності одночасно таких умов:
- які до набрання чинності цією постановою (11.02.2025 року) у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 року № 2102-IX;
- проходять військову службу;
- брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою (11.02.2025 року).
Суд звертає увагу, що метою прийняття Постанови №153 є підвищення рівня укомплектованості особовим складом бойових військових частин (підрозділів) Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби шляхом удосконалення механізму залучення громадян України віком від 18 до 25 років до проходження військової служби за контрактом та створення додаткових мотиваційних чинників для цього.
Мотивом визначених заходів є саме залучення громадян України віком від 18 до 25 років до проходження військової служби за контрактом, що реалізується шляхом створення додаткових фінансових стимулів та забезпечення відповідного матеріального підґрунтя для підвищення престижу служби. При цьому, йдеться про застосування механізмів, спрямованих на формування належної мотивації для потенційних військовослужбовців у віці до 25 років.
Позивач наказом від 09.09.2020 № 390-ОС був прийнятий на військову службу за контрактом осіб рядового складу у віці 20 років, 5 місяців, 21 день та з ним було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України строком на 3 (три) роки після прибуття для подальшого проходження служби з ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто прийнятий на військову службу за контрактом, що не підпадає під вимогу п.4 постанови Кабінету Міністрів України №153.
Так, з урахуванням співставлення та аналізу документів наданих позивачем до матеріалами справи судом встановлено, що позивач станом на 24.02.2022 вже перебував на військовій службі в Державній прикордонній службі України.
Трирічний строк дії контракту закінчився 08.09.2023.
Відповідно до положень частини 2 статті 23 Закону № 2232-XII для громадян України, які приймаються на військову службу за контрактом та призначаються на посади, установлюються такі строки військової служби в календарному обчисленні, зокрема для осіб рядового складу - 3 роки.
При цьому, пунктом 2 частини 8 статті 23 Закону № 2232-XII визначено, що під час дії особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки: на період проведення мобілізації, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону; до дня завершення виконання завдань в інтересах оборони України, безпосередньої участі у веденні воєнних (бойових) дій, у тому числі на території проведення антитерористичної операції, а також у районах здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії держави, що формально чи фактично є учасником воєнних дій проти України; на період дії воєнного стану, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону.
Суд повторно зазначає, що позивач виявив бажання проходити військову службу після закінчення строку дії контракту, що підтверджено копією наказу від 03.07.2025 №789-ОС, а відтак дія контракту від 09.09.2020 продовжено у відповідності до п.2 ч. 8 ст. 23 Закону 2232-XII. 
Разом із тим суд вважає за необхідне зазначити, що постановою Кабінету Міністрів України № 942 від 30 липня 2025 року внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» і з 30 липня 2025 року колишні строковики, які у період дії воєнного стану уклали контракт на проходження військової служби, та брали безпосередню участь у бойових діях строком не менше шести місяців підпадають під вказану виплату одноразової грошової допомоги.
Суд відмічає, що позивач прибув для подальшого проходження військової служби до ІНФОРМАЦІЯ_2 з ІНФОРМАЦІЯ_4 з місцем дислокації у АДРЕСА_2 , а отже на момент укладення контракту не проходив строкову військову службу, а відтак і контракт підписав не будучи строковиком, а відтак суд не установив підстав для застосування вказаних змін до Постанови №153.
Крім того, суд звертає увагу, що обов`язкового умовою є безпосередня участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою Кабінету Міністрів України №153.
Матеріали справи містять копії витягів з наказів та додатки до них, зокрема щодо старшого солдата ОСОБА_1 щодо періодів про безпосередню участь позивача у бойових діях або здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи федерацією в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій російською території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора: 3 24.02.2022 по 28.02.2022; 3 26.03.2022 рп 31.03.2022; з 01.04.2022 по 30.04.2022; з 01.05.2022 по 31.05.2022; з 01.06.2022 по 30.06.2022; 3 01.07.2022 рп 31.07.2022; 3 01.08.2022 по 31.08.2022; 3 01.09.2022 по 30.06.2022; з 01.10.2022 по 31.08.2022; з 01.11.2022 по 09.11.2022; з 03.12.2022 по 06.12.2022, 08.12.2022, з 14.12.2022 по 15.12.2022, 17.12.2022, з 19.12.2022 по 20.12.2022, з 23.12.2022 по 31.12.2022.
Аналізуючи надані копії наказів та додатків до них суд установив, що позивач брав безпосередню участь у бойових діях та у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, тривалістю більш ніж півроку, ці, тому відсутні підстави піддавати сумніву інформацію, що міститься у них.
Щодо притягнення позивача до кримінальної відповідальності, суд відмічає наступне.
Відповідно до абзацу 4 пункту 3 постанови КМУ № 153 військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони два або більше разів за сукупністю притягувалися до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.
Стосовно ОСОБА_1 наявна інформація про вчинення кримінальної правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України (номер кримінального провадження в ЄРДР: 62025170040000296) та адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП (номер справи про адміністративне правопорушення: 644/2011/21), що підтверджується відомостями наданими у відповіді від Військової частини НОМЕР_4 №08/20061-25. 
Відповідно до ухвали суду першої інстанції від 05.09.2025 у справі провадження № 1-кп/639/384/25 на підставі ч. 5 ст. 401 КК України ОСОБА_1 , звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. На підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження 62025170040000296 від 08.01.2025 за підозрою ОСОБА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення — злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України – закрито. 
Відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи: відомості про притягнення до кримінальної відповідальності: відсутні відомості про наявність незнятої чи непогашеної судимості: відомості про розшук: відсутні відомості стосовно ОСОБА_1 .
З огляду на викладене вище суд дійшов переконання про те, що позивач дійсно був призваний на військову службу у віці до 25 років, адже ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , до введення воєнного стану Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 року № 2102-IX», що виключає одну із основних умов одержання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн гривень, яка передбачена Постанови КМУ №153, та є підставою стверджувати про відсутність протиправної бездіяльності відповідача, в частині заявлених позивачем позовних вимог.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 13.02.2026 у справі № 520/21815/25.
Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження йому надано.
Суд враховує позицію ЄСПЛ, сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на викладене доходжу висновку про відмову у задоволенні позову. 
Щодо заяви відповідача про залишення позову без розгляду у зв`язку із порушенням тримісячного строку звернення до суд із цим позовом передбаченого ст. 233 КЗпП України, суд відмічає наступне.
Позивач на момент подання позову до суду продовжує військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України. Дані обставини підтверджено копією наказу від 03.07.2025 №789-ОС та копією військового квитка серії НОМЕР_5 .
Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2025 року №1-р/2025 визнано неконституційною частину 1 статті 233 КЗпП України (Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті).
Суд не застосовує до спірних правовідносин строк звернення до суду передбачений ч. 2 ст. 233 КЗпП України, адже позивач звільнений з НОМЕР_3 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України шляхом продовження військової служби у відповідача. 
З огляду на викладене вище суд дійшов переконання про те, що позивачем не пропущено тримісячний строк передбачений ч. 2 ст. 233 КЗпП України, адже на момент подання позову до суду позивач є діючим військовослужбовцем та на нього не поширюється дія цієї норми, а відтак підстав для залишення позову без розгляду суд не установив, а тому у такій заяві відповідача необхідно відмовити. 
У відповідності до ст. 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється, у зв`язку із звільненням позивача від сплати судового збору у відповідності до Закону України «Про судовий збір». 
Керуючись статтями 241-246, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
у х в а л и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
позивач ОСОБА_1 , місце проживання – АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ; 
відповідач Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, місцезнаходження – АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 .
Повне судове рішення складено та підписано суддею 30.03.2026.

Суддя  М. І. Садова