УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/12496/25 Головуючий у 1-й інст. Рожкова О. С. 
Категорія 68 Доповідач Галацевич О. М.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого – судді Галацевич О.М. 
суддів:    Григорусь Н.Й., 
Панкеєвої В.А.

розглянувши у письмовому провадженні у місті Житомирі цивільну справу №296/12496/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 30 січня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Рожкової О.С. у місті Житомирі,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2025 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просила стягнути з  ОСОБА_2 на свою користь додаткові витрати на утримання неповнолітньої доньки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 41 207,94 грн, що становить 50% від загальної суми витрат. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони є батьками неповнолітньої доньки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 29.11.2024 з відповідача стягуються аліменти на утримання дитини. Позивачка зазначала, що нею понесено витрати, пов`язані із забезпеченням потреб дитини у зв`язку з особливими обставинами, зокрема: придбання ноутбука для навчання дитини під час дистанційного навчання, витрати на медичні обстеження та лікування дитини (офтальмологічні процедури, стоматологічні послуги, ортодонтичне лікування), витрати на придбання вітамінних комплексів та крапель, а також витрати на оформлення закордонного паспорта для дитини. Вказувала, що такі витрати є необхідними для забезпечення належних умов розвитку, навчання та охорони здоров`я дитини, однак відповідач не брав участі у їх відшкодуванні. 
Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 30 січня 2026 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на спільну дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 25 618,46 грн. У задоволенні решти позовних вимог, відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням у частині відмови у стягненні витрат на придбання ноутбука,  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції у цій частині скасувати та ухвалити нове - про задоволення позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що після ухвалення рішення суду з`явились нові докази, що мають істотне значення для правильного вирішення справи та підтверджують об`єктивну необхідність придбання ноутбука для забезпечення навчання дитини. Вказала, що після ухвалення рішення суду нею отримано довідки від в.о. директора ліцею С.Коцюби, згідно яких у 2024-2026 навчальному році в навчальному закладі було організовано освітній процес за змішаною формою навчання з використанням технологій дистанційного навчання та технічних засобів комунікації. На її думку, відсутність комп`ютерної позбавляє дитину можливості повноцінно брати участь у дистанційних заняттях та реалізовувати право на освіту. Тому, вважає, що придбання ноутбука є необхідною умовою забезпечення навчального процесу, а відповідні витрати мають характер додаткових витрат на дитину.
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 02 березня 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7, частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
У відзиві на апеляційну скаргу, який поданий 12.03.2026, ОСОБА_2 заперечує проти її задоволення, зазначаючи, що позивачкою не доведено неможливість подання відповідних доказів до суду першої інстанції з причин, що не залежали від неї, а також звертає увагу на відсутність підстав для віднесення витрат на придбання ноутбука до додаткових витрат на дитину.
У відповіді на відзив ОСОБА_1 зазначає, що необхідність отримання відповідних довідок виникла після ознайомлення з мотивувальною частиною рішення суду першої інстанції, а також заперечує щодо наявності підстав для поновлення відповідачу строку на подання відзиву. 
Вирішуючи питання щодо поновлення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд враховує, що копію ухвали про відкриття апеляційного провадження було доставлено до електронного кабінету представника відповідача 02 березня 2026 року. Разом з тим, представник відповідача у заяві від 12.03.2026 посилався на обставини, пов`язані з проходженням відповідачем військової служби, які ускладнювали належну комунікацію між ними та своєчасну реалізацію процесуальних прав, зокрема подання відзиву, та надав копію додаткової угоди про розірвання договору про правову допомогу. З огляду на наведене, з метою забезпечення права сторони на подання відзиву на апеляційну скаргу та дотримання принципу змагальності сторін, апеляційний суд вважає за можливе поновити відповідачу строк на подання відзиву.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке. 
Згідно статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову в оскаржуваній частині, суд першої інстанції виходив з того, що витрати на придбання ноутбука мають характер витрат, пов`язаних із загальним забезпеченням потреб дитини, які охоплюються обов`язком батьків утримувати дитину та за загальним правилом покриваються аліментами, а доводи щодо дистанційної форми навчання не підтвердженні належними та допустимими доказами.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком місцевого суду, враховуючи наступне.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дочкою ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.9).
Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 29 листопада 2024 року у справі № 296/10180/24 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 вересня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.10–12).
З фіскального чеку ТОВ «Приватінвест» (магазин «BRAIN») вбачається, що 13 березня 2025 року позивачкою придбано ноутбук ASUS Vivobook 16X вартістю 26 999,00 грн, що також підтверджується даними з банківського додатку (а.с.13, 80).
З копії листа Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 01.12.2025 № 10703/20.4-20/5742 вбачається, що на примусовому виконанні у вказаному відділі ДВС перебуває виконавче провадження № 76820260 з виконання виконавчого листа № 296/9363/24, виданого Корольовським районним судом м. Житомира 29.11.2024, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.10.2024 і до повноліття дитини, а також про перерахування на рахунок стягувачки ОСОБА_1 коштів у таких розмірах: лютий 2025 року – 18857,54 грн, березень 2025 року – 19172,54 грн, квітень 2025 року – 19358,87 грн, травень 2025 року – 5015,00 грн, червень 2025 року – 21783,37 грн, липень 2025 року – 9450,83 грн, серпень 2025 року – 9483,64 грн, вересень 2025 року – 9889,95 грн, жовтень 2025 року – 9619,08 грн, листопад 2025 року – 9619,08 грн (а.с.59, зворот).
Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Сімейне законодавство виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 640/15771/19 (провадження № 61-11061св21) зазначено, що «одним із різновидів аліментних зобов`язань між батьками і дітьми є зобов`язання батьків брати участь у додаткових витратах на дитину (частина перша статті 185 СК України): той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається у цій статті. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Наявність фактично понесених або передбачуваних додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення».
Подібні висновки щодо застосування статті 185 СК України викладено у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2022 року у справі № 761/27222/20, від 13 липня 2022 року у справі № 766/22653/17.
Отже, відповідно до статті 185 СК України додаткові витрати на дитину підлягають стягненню за наявності особливих обставин, зокрема пов`язаних із розвитком здібностей дитини, її хворобою, лікуванням тощо.
Наявність таких витрат та їх зв`язок із зазначеними обставинами підлягає доведенню особою, яка заявляє відповідні вимоги. Такі витрати є відмінними від звичайних витрат на утримання дитини, які покриваються аліментами.
При визначенні розміру додаткових витрат суд враховує характер та обсяг таких витрат, їх обґрунтованість, а також інші обставини, що мають істотне значення.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що надані позивачкою докази підтверджують факт придбання ноутбука, однак не підтверджують наявність особливих обставин, які б зумовлювали необхідність понесення таких витрат.
Зокрема, суд вказав, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів запровадження дистанційної форми навчання, обов`язковості використання персонального технічного пристрою або неможливості забезпечення навчального процесу без придбання ноутбука саме у відповідний період.
Доводи апеляційної скарги про наявність нових доказів, які підтверджують необхідність придбання ноутбука, зокрема довідки навчального закладу №71 від 12.02.2026, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 року у справі №509/4286/16-ц (провадження № 61-2393св21) зазначено, що:
«тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.
Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.
Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі №145/474/17 (провадження №61-35488св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі №346/5603/17 (провадження №61-41031св18) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі №404/251/17 (провадження №61-13405св18).
Матеріали справи не містять доказів неможливості подання позивачкою довідок навчального закладу до суду першої інстанції, а також відсутні відомості про вжиття нею заходів для їх отримання під час розгляду справи.
Отримання таких доказів після ухвалення рішення суду першої інстанції не свідчить про наявність поважних причин їх неподання раніше.
Крім того, навіть у разі врахування зазначених доказів їх зміст не спростовує висновків суду першої інстанції, оскільки такі докази підтверджують лише загальні обставини організації освітнього процесу, однак не свідчать про наявність особливих обставин у розумінні статті 185 СК України, які б зумовлювали необхідність понесення додаткових витрат на придбання ноутбука.
За таких обставин доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди апелянта з такими висновками.
При цьому апелянтом не наведено доводів, які б свідчили про неправильне застосування судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Таким чином, суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, надав належну правову оцінку доказам та ухвалив законне й обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого не встановлено.
Відповідно до статті 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Оскільки справа відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України є малозначною, постанова суду апеляційної інстанції згідно з частиною третьою статті 389 ЦПК України касаційному оскарженню не підлягає.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 
у х в а л и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 30 січня 2026 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України. 

Головуючий 

Судді: