ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/3490/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Павленко Н.А.
суддів - Богатиря К.В., Лічмана Л.В.

за участю секретаря судового засідання Пелешка Т.С.

за участю представників учасників справи:

від позивача – Акуленко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія»
на рішення Господарського суду Одеської області від 13.02.2026, ухвалене суддею Рога Н.В. м. Одеса, повний текст якого складено та підписано 23.02.2026
по справі №916/3490/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія»
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ «ОДЕСА»
про стягнення 805368,92 грн,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог позовної заяви та рішення суду, що оскаржується в апеляційному порядку:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» (надалі по тексту постанови – ТОВ «ООЕК») звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ «ОДЕСА» (надалі по тексту постанови –ТОВ «МА «ОДЕСА») про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію у розмірі 804 773 грн 61 коп., 3% річних у розмірі 595 грн 31 коп.
В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на несвоєчасну оплату відповідачем спожитої електричної енергії в березні –червні 2025. Крім того, у зв`язку з несвоєчасною оплатою заборгованості за спожиту електроенергію, ТОВ «ООЕК» нарахувало відповідачу 3% річних у розмірі 595 грн 31 коп. на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, які також просить стягнути на свою користь. 
Відповідач у письмовій заяві, поданій до суду першої інстанції наявність заборгованості перед відповідачем не заперечував та просив суд відстрочити виконання рішення суду у справі № 916/3490/25 на один рік з дня його ухвалення Господарським судом Одеської області.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 13.02.2026 у справі №916/3490/25 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» до Товариства з обмеженою відповідальністю «МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ «ОДЕСА» про стягнення 805368,92 грн задоволено, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ «ОДЕСА» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 804 773 грн 61 коп., 3% річних у розмірі 595 грн 31 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 9 664 грн 43 коп. Відстрочено виконання рішення Господарського суду Одеської області від 13.02.2026 у справі №916/3490/25 строком на 6 місяців з дня його ухвалення.
Приймаючи оскаржуване рішення Господарський суд Одеської області зазначив, що заборгованість ТОВ «МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ «ОДЕСА» за спожиту електричну енергію складає 804 773 грн 61 коп. Доказів оплати цієї заборгованості матеріали справи не містять.
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні також вказав, що наданий позивачем розрахунок 3% річних є правильним, обгрунтованим, у зв`язку із чим вимога позивача про стягнення з ТОВ «МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ «ОДЕСА» 3% річних у розмірі 595 грн 31 коп. також підлягає задоволенню.
Поряд з цим, суд першої інстанції оцінивши надані відповідачем докази та беручи до уваги загальновідомі факти щодо умов правового режиму військового стану, закриття повітряного простору України, виснував про відстрочення виконання рішення суду по справі №916/3490/25 строком на 6 місяців з дня його ухвалення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу:
Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 13.02.2026 у справі №916/3490/25 в частині відстрочення його виконання строком на 6 місяців з дня його ухвалення та в цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ «ОДЕСА» про відстрочення виконання рішення Господарського суду Одеської області від 13.02.2026 у справі №916/3490/25. Витрати по сплаті судового збору у розмірі 2662,40 грн покласти на відповідача.
В обгрунтування підстав апеляційної скарги позивач посилається на те, що судом першої інстанції повністю проігноровано, що відповідачем не надано достатніх доказів неможливості розрахуватись за спожиту електричну енергію перед ТОВ «ООЕК» на підтвердження доводів наведених у заяві про розстрочення виконання чи відсутність будь-яких коштів на рахунках останнього, чи відсутність майна на яке може бути звернуте стягнення.
На думку ТОВ «ООЕК» відповідачем не було доведено наявність виняткового характеру обставин, що зумовили його звернення до суду з вимогою про відстрочку виконання рішення.
За твердженнями позивача в оскаржуваному рішенні судом не враховано необґрунтованість посилань відповідача на дію форс-мажорних обставин.
Позивач наголошує, що відстрочення виконання рішення Господарського суду Одеської області з боку відповідача ставить під загрозу можливість надалі здійснювати закупівлю електричної енергії для споживачів усієї Одеської області.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційні скарги:
ТОВ «МА «ОДЕСА» правом на надання відзиву/пояснень на апеляційну скаргу не скористалось.

Рух справи у Південно-західному апеляційному господарському суді:
05.03.2026 в електронному вигляді через підсистему «Електронний суд» ЕСІТС безпосередньо до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» на рішення Господарського суду Одеської області від 13.02.2026 по справі №916/3490/25.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.03.2026, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді - Павленко Н.А., суддів: Богатиря К.В., Лічмана Л.В.
Південно-західний апеляційний господарський суд ухвалою від 10.03.2026 відкрив апеляційне провадження по справі №916/3490/25 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» на рішення Господарського суду Одеської області від 13.02.2026, запропонував Товариству з обмеженою відповідальністю «МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ «ОДЕСА» у 10 денний строк з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі подати відзив/письмові пояснення на апеляційну скаргу (доданих до них документи) та відповідно до ч.4 ст.263 ГПК України надати суду докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу; попередив учасників справи, що заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених Господарським процесуальним кодексом України; доручив Господарському суду Одеської області невідкладно надіслати матеріали справи №916/3490/25 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.
16.03.2026 матеріали справи №916/3490/25 надійшли на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.03.2026, серед іншого, було призначено справу до розгляд в судовому засіданні на 21.04.2026.
Під час судового засідання від 21.04.2026 представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні. 
Уповноважений представник відповідача у судове засідання 21.04.2026 не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення відповідача, а також те, що явка не визнавалася судом обов`язковою, колегія суддів розглядає апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні 21.04.2026 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної:
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Зважаючи на те, що ТОВ «ООЕК» оскаржує рішення місцевого господарського суду виключно у частині відстрочення його виконання строком на 6 місяців з дня його ухвалення, колегія суддів здійснює апеляційний перегляд судового рішення лише у межах зазначених вимог апеляційної скарги.
19.03.2025р. ТОВ «МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ «ОДЕСА» звернулось до ТОВ «ООЕК» із заявою-приєднання до умов публічного договору про постачання електричної енергії споживачу на умовах обраної комерційної пропозиції. Датою початку постачання в заяві-приєднання зазначено 15.03.2025.
У зв`язку з фактичним укладенням між сторонами Договору про постачання електричної енергії споживачу ТОВ «ООЕК» для ТОВ «МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ «ОДЕСА» було відкрито особовий рахунок № 01-222 (Південний міський підрозділ).
Відповідно до п.1.1 Договору цей Договір про постачання електричної енергії споживачу є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу (далі - Споживач) постачальником електричної енергії (далі - Постачальник) та укладається сторонами, з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання Споживача до умов цього Договору. 
Укладення цього Договору можливе шляхом підписання заяви-приєднання, оплати виставленого рахунка, за умови відсутності направлених заперечень щодо договірних умов у цілому чи частково, через особистий кабінет в електронному цифровому вигляді (в установленому законодавством порядку).
За умовами п.2.1 Договору, Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору. 
Надалі між ТОВ «ООЕК» та ТОВ «МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ «ОДЕСА» було підписано Додаток № 2 до Договору «Комерційна пропозиція ПВЦ-Індивідуальна комерційна пропозиція».
Відповідно до пункту 11 Додатку 2 до Договору «Комерційна пропозиція ПВЦ-Індивідуальна комерційна пропозиція» термін дії дійсної комерційної пропозиції з 15.03.2025 до 30.06.2025 Комерційна пропозиція вважається продовженою на кожний наступний квартал, якщо не пізніше, ніж за 20 днів до кінця кварталу, Постачальник не повідомив Клієнта про внесення змін до комерційної пропозиції та/ або викладення її в новій редакції.
Відповідно до пункту 13 Додатку 2 до Договору «Комерційна пропозиція ПВЦ-Індивідуальна комерційна пропозиція» Договір набирає чинності з дати підписання Клієнтом заяви-приєднання до договору і укладається на строк до кінця календарного року, в якому договір було укладено, а в частині розрахунків (в т.ч. повної оплати заборгованості, включаючи нарахування пені та штрафних санкцій) договір діє до повного їх виконання. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за 21 день до закінчення терміну дії Договору жодною із Сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.
Позивач зазначає, що на даний час функції оператора комерційного обліку покладені на оператора системи розподілу у межах території своє ліцензованої діяльності, а саме – АТ «ДТЕК Одеські Електромережі».
За даними щодо фактичного споживання електричної енергії ТОВ «МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ «ОДЕСА», отриманими ТОВ «ООЕК» від АТ «ДТЕК Одеські електромережі», як оператора системи розподілу, за особовим рахунком № 01-222 у період березень-червень 2025 року ТОВ «МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ «ОДЕСА» було спожито 292365 кВт/год. Обсяг спожитої електричної енергії у вищезазначений період підтверджується довідкою АТ «ДТЕК Одеські електромережі».
На підставі вищезазначених даних, ТОВ «ООЕК» було виставлено, а Споживачем отримано рахунки за спожиту електричну енергію № 01-222-ПВЦ від 07.04.2025 на суму 371 648 грн 22 коп. (з ПДВ), від 07.05.2025 на суму 1 026 558 грн 85 коп., від 05.06.2025 на суму 1 115 630 грн 56 коп., від 07.07.2025 на суму 1 070 395 грн 37 коп. Означені рахунки було направлено та отримано відповідачем, що підтверджується поштовим відправленням №0601178915324. 
Пунктом 4 Додатку № 2 до Договору «Комерційна пропозиція ПВЦ-Індивідуальна комерційна пропозиція» встановлено, що Клієнт здійснює оплату протягом 5 робочих днів від дати отримання рахунку, грошовими коштами на рахунок ТОВ «ООЕК».
Позивач зазначає, що Споживачем було частково оплачено виставлені рахунки та перераховано на рахунки ТОВ «ООЕК» кошти в загальному розмірі 1 158 621,76 грн.
Разом з тим, позивач зазначає, що в силу п. 4.24 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП №312 від 14.03.2018 (далі - Правила, ПРРЕЕ), у разі відсутності графіка погашення заборгованості та при відсутності у платіжному документі у реквізитах призначення платежу посилань на період, за який здійснюється оплата або перевищення суми платежу, необхідної для цього періоду, ці кошти, перераховані споживачем за електричну енергію, електропостачальник має право зарахувати як погашення існуючої заборгованості цього споживача з найдавнішим терміном її виникнення. 
Таким чином, позивач повідомив, що з урахуванням вимог п. 4.24 Правил, сплачені відповідачем 02.05.2025, 11.08.2025 та 15.08.2025 кошти в загальному розмірі 113 000 грн було зараховано в рахунок часткового погашення заборгованості за березень 2025.
З урахуванням зазначеного, заборгованість ТОВ «МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ «ОДЕСА» за спожиту електричну енергію у спірний період складає 804 773 грн 61 коп., яку позивач просить суд стягнути з відповідача.
Крім того, у зв`язку з несвоєчасною оплатою заборгованості за спожиту електроенергію, ТОВ «ООЕК» нарахувало відповідачу на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України 3% річних у розмірі 595 грн 31 коп.
Відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції наявність заборгованості перед позивачем не заперечував, контррозрахунку до суду не подавав.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови. Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції:
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За приписами статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За своїм змістом та правовою природою укладений сторонами договір є договором купівлі-продажу електричної енергії .
Відповідно до ч. 6 ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачання електричної енергії електропостачальниками здійснюється з дотриманням правил роздрібного ринку. 
Пунктом 1.1.2 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП №312 від 14.03.2018 (далі - Правила, ПРРЕЕ) передбачено, що електрична енергія (активна) - енергія, що виробляється на об`єктах електроенергетики і є товаром, призначеним для купівлі-продажу.
За приписами ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Законодавством визначено, що у разі порушення стороною зобов`язання щодо сплати заборгованості, відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
ТОВ «МА «ОДЕСА» факт порушення строків виконання взятих на себе зобов`язань щодо оплати за спожиту електричну енергію не оспорює.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції, від представника відповідача надійшла заява про відстрочення виконання рішення суду строком на один рік.
Відповідач повідомив, що 28.06.2024р. ТОВ «МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ «ОДЕСА» отримало від ТПП України сертифікати про форс-мажорні обставини №3100-24-1258 та №3100-24-1259, якими підтверджено існування обставин непереборної сили, які заважають підприємству здійснювати діяльність за основним напрямком, й відповідно, отримувати доходи, мати доступ до земельних ділянок та виробничих фондів.
Як зазначає відповідач, ТОВ «МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ «ОДЕСА» є експлуатантом аеродрому «Одеса» на підставі Сертифікату Аеродрому Одеса UA-003, виданого Державною авіаційною службою України 02.12.2020. 
Основним видом діяльності ТОВ «МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ «ОДЕСА» є допоміжне обслуговування авіаційного транспорту. Відповідно до класифікації видів економічної діяльності клас КВЕД 52.23 «Допоміжне обслуговування авіаційного транспорту» включає: діяльність, пов`язану з перевезенням пасажирів, тварин або вантажів авіаційним транспортом; діяльність терміналів, таких як аеропорти, управління аеропортами; діяльність, пов`язану з наземним обслуговуванням на аеродромах тощо. Основний вид діяльності підприємства до настання обставин непереборної сили здійснювався на базі власного та орендованого рухомого та нерухомого майна, яке розташоване на орендованих у Одеської міської ради земельних ділянках. 
У зв`язку з забороною використання повітряного простору України відповідно до вимог п.41 ч.1 ст.1 Повітряного кодексу України, припиненням цивільних авіасполучень, введенням воєнного стану, неможливістю надання аеронавігаційних послуг у повітряному просторі та аеропортових послуг, виконання роботи за основним видом діяльності, відсутністю необхідності виконання певних виробничих завдань, припиненням надходжень доходів, достатніх для забезпечення необхідних виплат, неможливістю користування орендованими земельними ділянками, на яких знаходиться вся нерухомість підприємства, що підтверджено відповідними сертифікатами ТПП України №3100- 22-1285 та №3100-22-1286 від 31.10.2022, починаючи з 24.02.2022 компанія припинила роботу за основним видом діяльності, припинила використання приміщень в Міжнародному аеропорту Одеса, виробничих потужностей, енергетичних та водних ресурсів в межах ведення господарської діяльності, немає можливості використовувати орендовані земельні ділянки. 
Відповідач також повідомив, що з початком військової агресії російської федерації проти України, з огляду на припинення основного виду діяльності, на підприємстві був введений простій. Після запровадженого простою, з огляду на неможливість, в тому числі, сплачувати заробітну плату працівникам відповідача, на період дії воєнного стану в ТОВ «МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ «ОДЕСА» призупинені трудові договори з працівниками.
Крім того, відповідач повідомив, що починаючи з 01.03.2022 сприяє ЗСУ у посиленні обороноздатності країни.
Згідно з положеннями ст. 2 та ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з урахуванням змін обстановки, що склалася в Україні у зв`язку з відкритою збройною агресією російської федерації проти України і підвищенням ймовірності ракетних ударів противника по інфраструктурі міста, на виконання положень спільного наказу Міністерства оборони України та Державної авіаційної служби України про аеродроми спільного використання, а також вимог командування оперативного стратегічного угрупування військ (лист в/ч НОМЕР_1 Міністерства оборони України №1194 від 05.05.2022) на території аеропорту заборонено знаходження цивільного персоналу підприємства та інших осіб до завершення дії правового режиму воєнного стану, доступ на територію аеропорту обмежений.
Також, відповідач повідомив, що Рішенням №8/15-32-04 від 17.03.2023р. ГУ ДПС в Одеській області підтверджено неможливість ТОВ «МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ «ОДЕСА» своєчасно виконувати свій податковий обов`язок.
Відповідач зазначає, що ТОВ «МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ «ОДЕСА» продовжує перебувати у скрутному фінансовому становищі по незалежним від нього причинам. Саме введення воєнного стану та закриття повітряного простору для цивільних авіаперевезень є надзвичайними подіями, що призвело до унеможливлення своєчасного виконання договірних зобов`язань перед ТОВ «ООЕК».
На думку відповідача, в результаті винесення рішення про задоволення позовних вимог ТОВ «ООЕК», навіть часткового задоволення таких вимог, існують обставини, що істотно ускладнять, а на період дії воєнного стану в Україні, й унеможливлять виконання такого рішення, що відповідно до приписів ч.3 ст.331 ГПК України є підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення.

Вирішуючи питання щодо наявності або відсутності підстав для відстрочення виконання рішення суду, колегія суддів зазначає таке.
Можливість судом у рішенні зазначити про відстрочення виконання такого рішення суду , передбачена ч.1 ст.239 ГПК України, за якою суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
Окрім того, згідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 331 ГПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також, серед іншого, враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору та наявність стихійного лиха, інших надзвичайних подій тощо.
Отже, надання відстрочення (розстрочення) виконання судового рішення є процесуальною дією суду, яка вчиняється останнім за встановлення обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим.
При цьому, судом враховується, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених ст. 331 ГПК України, вказана норма процесуального закону не вимагає.
Під відстроченням виконання рішення розуміється перерва у вчиненні виконавчих дій на певний, точно визначений строк, протягом якого виконавчі дії не проводяться, у зв`язку з існуванням обставин, за наявності яких вчасне виконання завдає шкоди правам або інтересам боржника або інших осіб.
Верховний Суд неодноразово (зокрема в постановах від 20.09.2018 у справі №905/2953/17, від 13.11.2024 у справі №926/4693/23) зауважував, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі «Чижов проти України», заява №6962/02). Водночас за практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року («Корнілов та інші проти України», заява №36575/02, ухвала від 07.10.2003). І навіть два роки та сім місяців не визнавались надмірними і не розглядалися як такі, що суперечать вимогам розумного строку, передбаченого статтею 6 Конвенції (ухвала від 17.09.2002 у справі «Крапивницький та інші проти України», заява N 60858/00).
Отже, питання про відстрочення виконання рішення господарські суди мають вирішувати із дотриманням балансу інтересів обох сторін, оцінюючи доводи й заперечення сторін та визначаючи розумний строк відстрочки.
Розгляд заяви про відстрочення передбачає оцінку впливу відстрочки на права та інтереси стягувача, а також перевірку обставин, які обґрунтовують потребу боржника у відстроченні, з урахуванням характеру зобов`язання та фактичних можливостей виконання.
Оцінка заяви про відстрочення має ґрунтуватися на встановленні обставин, які об`єктивно ускладнюють виконання рішення у відповідний період, та на перевірці пропорційності строку відстрочки з огляду на необхідність збереження сутності права стягувача на виконання рішення у розумний строк.
У цій справі господарський суд першої інстанції, задовольняючи заяву відповідача про надання відстрочки виконання рішення суду, виходив з того, що матеріальний інтерес позивача полягає у виконанні рішення повністю та протягом розумного строку, тоді як матеріальний інтерес відповідача полягає у виконанні рішення у спосіб, що дозволяє продовжити господарську діяльність.
Південно-західний апеляційний господарський суд враховує, що тягар доведення відповідних обставин покладається на заявника; разом з тим заперечення проти відстрочки повинні містити конкретні дані й докази, які спростовують заявлену винятковість або підтверджують реальну можливість негайного виконання без ризику непропорційної шкоди для сторін.
Господарський суд першої інстанції правомірно врахував вплив обставин воєнного стану у зв`язку зі збройною агресією російської федерації як загальновідомий чинник, що об`єктивно ускладнює фінансову стійкість суб`єктів господарювання та потребує часу для відновлення належної платоспроможності, а також врахував вид діяльності відповідача та закриття повітряного простору України, яке також впливає на діяльність ТОВ «МА «ОДЕСА».
Дослідивши обставини справи, колегія суддів висновує, що виконання рішення може призвести до неплатоспроможності відповідача та, як наслідок, його банкрутства; натомість надання відстрочки виконання рішення створює передумови для реального отримання позивачем грошових коштів.
У даному випадку, відстрочення виконання рішення може бути ефективним засобом недопущення паралізації діяльності відповідача та запобігання банкрутству, яке, у свою чергу, здатне ускладнити реальне виконання на користь позивача.
Варто також наголосити на тому, що строк відстрочення рішення складає шість місяців з дати його ухвалення, рішення ухвалене судом першої інстанції у лютому 2026 року, тобто відстрочка виконання рішення суду буде діяти до серпня 2026 року включно, в реаліях воєнного часу, з урахуванням виду діяльності відповідача та для забезпечення можливості реального виконання рішення суду, строк відстрочення виконання рішення суду, не є значним, та таким, що суттєво вплине на майновий стан позивача.
Південно-західний апеляційний господарський суд вважає, що відстрочка виконання рішення суду строком на шість місяців з дня його ухвалення надає відповідачу, який є підприємством в авіагалузі, можливість акумулювати кошти для погашення боргу, без непоправної шкоди для його фінансового стану, і водночас забезпечує для позивача отримання присуджених сум у розумні строки.
Колегія суддів бере до уваги характер діяльності відповідача та закриття повітряного простору, формування доходів як фактичний чинник, що має значення для оцінки реальності виконання рішення та пропорційності строку відстрочки.
Разом з тим негайне виконання рішення із застосуванням заходів примусового виконання (звернення стягнення на кошти та майно) може створити ризик припинення діяльності відповідача, а за таких умов банкрутство відповідача не гарантуватиме отримання позивачем коштів раніше за серпень 2026.
З огляду на викладене відстрочка виконання рішення у межах, передбачених частиною 5 статті 331 ГПК України, сприяє зменшенню ризику негативних наслідків для обох сторін: для відповідача - ризику припинення діяльності та неплатоспроможності; для позивача - ризику неотримання присуджених сум у повному обсязі внаслідок банкрутства відповідача.
Колегія суддів враховує, що за вказаних умов оцінка балансу інтересів не може здійснюватися як така, що ставить під сумнів сутність права позивача на виконання: мова йде про впорядкування строку виконання залишку зобов`язання у межах, визначених законом, за наявності ризику непропорційної шкоди від негайного стягнення.
Отже, позивач під час апеляційного перегляду справи не спростував висновків господарського суду першої інстанції про наявність підстав для відстрочення виконання рішення з урахуванням конкретних обставин цієї справи.
З огляду на наведене, у межах доводів апеляційної скарги, Південно-західний апеляційний господарський суд не встановив обставин, які б свідчили про вихід господарського суду першої інстанції за межі наданої йому дискреції або про ухвалення рішення без належної оцінки доводів і заперечень сторін. Надана відстрочка встановлена у межах граничного строку, передбаченого частиною 5 статті 331 ГПК України, та спрямована на досягнення практичного результату - реального виконання рішення у повному обсязі.

Мотиви відхилення аргументів викладених позивачем в апеляційній скарзі:
Південно-західний апеляційний господарський суд в контексті розгляду заяви відповідача про відстрочку виконання рішення суду, вважає необгрунтованим посилання позивача на те, що відповідач безпідставно посилається на дію форс-мажорних обставин.
Так, форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами (частина друга статті 14-1 Закону України «Про Торгово-промислові палати в Україні»).
Поряд з цим, подаючи заяву про відстрочку виконання рішення суду, відповідач не просить звільнити його від відповідальності за порушення строків оплати за спожити електроенергію, а посилається на фор-мажорні обставини, як ті обставини, що заважають відповідачу здійснювати діяльність за основним напрямком, й відповідно отримувати доходи.
Відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції не заперечував наявну перед позивачем заборгованість за спожиту електричну енергію і не просив суд звільнити його від відповідальності за порушення строків з оплати за спожиту електричну енергію.
В свою чергу наведені позивачем в апеляційній скарзі пункти договору (щодо повідомлення про форс-мажорні обставини), постанови ВС розглядають/дають оцінку форс-мажорним обставинам, саме як тим обставинам, що звільняють особу від відповідальності за порушення договірних зобов`язань, що в даному контексті при розгляді заяви про відстрочку виконання рішення суду, а не звільнення відповідача від відповідальності, є не релевантним.
Доводи скаржника про критичні негативні наслідки відстрочки Південно-західний апеляційний господарський суд оцінює з урахуванням предмета стягнення та фактичної динаміки виконання. Інструмент відстрочки спрямований на забезпечення реального виконання в повному обсязі, а не на формальне досягнення найкоротшого строку стягнення.
Відстрочка у межах закону у цій справі має на меті забезпечення практичної здійсненності виконання; прискорення стягнення за умов, що можуть спричинити припинення діяльності боржника, здатне зменшити ймовірність фактичного отримання коштів стягувачем.
Південно-західний апеляційний господарський суд відхиляє доводи позивача про наявність у відповідача можливості погасити наявну заборгованість перед ТОВ «ООЕК», оскільки ці доводи не підтверджені конкретними доказами наявності ліквідних активів, їх вільності від обтяжень та реальної можливості звернення стягнення без руйнування виробничої діяльності, а також не підтверджують обставин приховування активів чи подання викривленої звітності.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги:
Згідно з частиною 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Статтею 269 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Нормою статті 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду у даній справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається. Апелянтами не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати.
Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги на рішення Господарського суду Одеської області від 13.02.2026 у справі №916/3490/25, відповідно до статті 129 ГПК України, покладаються на апелянта (позивача).

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 283, 284 ГПК України, Південно –західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 13.02.2026 по справі №916/3490/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду.
Порядок та строк оскарження постанови Південно-західного апеляційного господарського суду передбачений ст.ст. 288-291 ГПК України.
Повний текст Постанови складено та підписано 22 квітня 2026 року.

Головуючий суддя Н.А. Павленко	

Судді: К.В. Богатир	

Л.В. Лічман