КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Єдиний унікальний номер справи № 372/3455/20 Головуючий у суді першої інстанції - Тиханський О.Б.
Номер провадження № 22-ц/824/4905/2026 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 березня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Яворського М.А.,
суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,
за участю секретаря - Марченко А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалуОбухівського районного суду Київської області від 07 листопада 2025 року, постановлену під головуванням судді Тиханського О.Б., у місті Обухів, у справі за заявою  ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Трипільської теплової електростанції до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг,-
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про визнання виконавчого листа № 372/3455/20 виданого 02 вересня 2021 року Обухівським районним судом Київської області таким, що не підлягає виконанню. 
Заяву обґрунтовує тим, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 17 лютого 2021 року, стягнуто з неї на користь ПАТ «Центренерго» в особі Трипільської ТЕС заборгованість за спожиту теплову енергію (централізоване гаряче опалення), яка станом на 30 травня 2020 року складає 9628, 12 грн, нарахований індекс інфляції у розмірі 573, 40 грн, 3% річних у розмірі 313, 48 грн, а всього 10 515 грн та сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в сумі 2102 грн. 
Зазначає, що вона не має договірних відносин з ПАТ «Центренерго» в особі Трипільської ТЕС, а тому вони не мають підстав вимагати кошти, нараховувати штрафи, відсотки та інші платежі. Крім того, оскільки згідно ст. 30 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить забезпечення населення паливом, електроенергією, газом та іншими енергоносіями, то і відшкодування витрат на енергоносії потрібно проводити на рахунки виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 07 листопада 2025 року заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити її заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що твердження суду першої інстанції про те, що доказів повного або часткового виконання рішення Обухівського районного суду Київської області від 17 лютого 2021 року не надано, не відповідає дійсності та спростовується долученими нею квитанціями.
В іншій частині доводів апеляційної скарги посилається на аргументи, викладені нею у заяві про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
22 грудня 2025 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ПАТ «Центренерго» - Твердохліб С.М., відповідно до якого остання просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Заперечуючи проти доводів, викладених у апеляційній скарзі вказує, що остання оплата ОСОБА_1 за теплопостачання була 01 листопада 2021 року. Вказані послуги отримує і на даний момент.
Останньою жодних законодавчо обґрунтованих підстав для скасування виконавчого листа від 02 вересня 2021 року по справі № 372/3455/20 наведено не було.
При апеляційному розгляді справи  ОСОБА_1 підтримала, доводи викладені в апеляційній скарзі, та просила її задовольнити, скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити її заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню в повному обсязі
При апеляційному розгляді представник ПАТ «Центренерго» в особі Трипільської ТЕС - Желінська Т.М. заперечила щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просила залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції просили залишити без змін, оскільки доводи на які посилається апелянт не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді справи та висновків викладених у судовому рішенні суду. Вважає ухвалу суду ухвалено з дотриманням норм матеріального права та з дотримання норм процесуального законодавства.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача та відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 17 лютого 2021 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Центренерго» в особі Трипільської ТЕС заборгованість за спожиту теплову енергію (централізоване гаряче опалення), яка станом на 30 травня 2020 року складає 9 628,12 грн, нарахований індекс інфляції у розмірі 573,40 грн, 3% річних у розмірі 313,48 грн, а всього 10 515,00 грн та сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в сумі 2 102 грн.
На підставі вказаного рішення суду, 02 серпня 2021 року Обухівським районним судом було видано виконавчий лист № 372/3455/20, який перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименко М.М., що підтверджується копією постанови приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка М.М. від 01 листопада 2024 року, про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1.
Станом на теперішній час виконавче провадження НОМЕР_1. незавершене.
Відмовляючи у заяві ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що виконавчий документ був виданий помилково або наявні інші підстави, визначені положенням частини 2 статті 432 ЦПК України, що призводить до визнання його таким, що не підлягає виконанню.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції про залишення без задоволення заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відповідає з огляду на наступне.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини для цілей статті 6 (Конвенції) виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, п.40).
Згідно з ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішення суду.
У ст. 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Установлено,що 17 лютого 2021 року рішенням Обухівського районного суду Київської області стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Центренерго» в особі Трипільської ТЕС заборгованість за спожиту теплову енергію (централізоване гаряче опалення), яка станом на 30 травня 2020 року складає 9 628,12 грн, нарахований індекс інфляції у розмірі 573,40 грн, 3% річних у розмірі 313,48 грн, а всього 10 515,00 грн та сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в сумі 2 102 грн.
На виконання вказаного рішення, 02 серпня 2021 року Обухівським районним судом було видано виконавчий лист № 372/3455/20 про стягнення ОСОБА_1 на користь ПАТ «Центренерго» в особі Трипільської ТЕС заборгованість за спожиту теплову енергію (централізоване гаряче опалення) (а.с. 46).
01 листопада 2024 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименко М.М. було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з виконання вказаного рішення. (а.с. 63 на звороті)
Відповідно до частини 2 статті 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
За загальним правилом підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги 5 ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація).
Отже, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.
У зазначеній категорії справ саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.
Виконавчий документ - це письмовий документ встановленої форми і змісту, який видається судом для примусового виконання прийнятих ним у справах рішень, ухвал, постанов як підстава для їх виконання.
Органи виконавчої служби під час виконання рішень вчиняють дії згідно із змістом резолютивної частини рішення, яке зазначається у виконавчому листі, результатом цього має бути досягнення правового ефекту - фактичне виконання зазначеного у виконавчому листі рішення.
Як вбачається з поданої ОСОБА_1 заяви, а також змісту апеляційної скарги, вони не містять підстав у розумінні вимог ст. 432 ЦПК України, перелік яких наведений вище, для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, що заявник не зазначає у заяві про помилкову видачу судом виконавчого листа, як і не вказує на виконання рішення, як на підстави для визнання виконавчого документа, що не підлягає виконанню. 
Посилання ОСОБА_1 , що судом не враховано квитанції на оплату наданих позивачем послуг до дати постановлення рішення суду, колегія суддів оцінює критично, оскільки як вбачається з матеріалів справи та розрахунку заборгованості за комунальні послуги зазначені оплати враховувалися судом при ухваленні рішення суду. Фактично із поданої скарги вбачається, що заявник намагається оскаржити рішення суду першої інстанції, яке набрало законної сили.
Крім того, долучені квитанції на оплату послуг за опалення за період після ухвалення рішення та видачу виконавчого листа не можуть бути підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки із зазначених квитанцій не вбачається, що вони направлені на виконання рішення суду та на погашення заборгованість за рішенням суду. 
Виконавчий документ відображає суть судового вирішення у його резолютивній частині, і не може бути не прийнятим до виконання через незгоду особи з рішенням суду, яке набрало законної сили у 2021 році.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Тому висновок суду першої інстанції, що заява ОСОБА_1 не підтверджена належними доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування, є обґрунтованим.
Інші доводи апеляційної скарги були предметом розгляду судом першої інстанції і додаткового правового аналізу не потребують, на законність ухвали не впливають та спростовуються встановленими вище обставинами.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 07 листопада 2025 року залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 13 березня 2026 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський
Судді : Т.Ц.Кашперська
В.О.Фінагеєв