ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/5769/25	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бевзи В.І. за участю: секретаря судового засідання – Китайгородської І.О.,
представника позивача (адвокат) – Лихошвая С.О.
представника відповідача – Мамчич А.О.,
розглянув за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:
І. РУХ СПРАВИ
Стислий зміст позовних вимог.
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, а саме просить:
- звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору;
- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області №000155052406 від 30.10.2024, №000155062406 від 30.10.2024, №000155072406 від 30.10.2024, №000155082406 від 30.10.2024, №000155102406 від 30.10.2024. 
Підставою для звернення до суду позивач зазначає порушення своїх прав у сфері публічно-правових відносин рішенням щодо протиправного збільшення грошових зобов`язань із податків та застосування фінансової відповідальності за порушення податкового законодавства.
Основними обставинами та підставами позову є те, що позапланова невиїзна позапланова документальна перевірка проведена не у спосіб визначений Податковим кодексом України (далі – ПК України), чим грубо порушений порядок проведення перевірки, що є достатньою підставою для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень. Доводами порушення процедури контрольного заходу є відсутність печатки на запиті контролюючого органу, який направлений платнику податку перед початком призначення перевірки, що стало підставою для проведення цієї перевірки, відсутність у переліку уповноважених осіб, станом на дату підписання запиту платнику податків, відповідної посадової особи, а також проведення невиїзної перевірки без присутності платника податку та без дослідження документів податкового та бухгалтерського обліку позивача щодо здійснених позивачем банківських операцій.
Позивачем не надані докази на спростування висновків акту перевірки щодо податкового обліку та відображення результатів операцій в обліку позивачем, документальні докази операцій позивача, які відображені у банківських виписках, щодо яких встановлені порушення податкового обліку в акті перевірки, позивачем не надані, оскільки позивач наполягає виключно на обставинах протиправності контрольного заходу, що є самостійною підставою для скасування оспорюваних податкових повідомлень-рішень у цій справі. 
Позивачем подана відповідь на відзив, в якій позивач додатково наголосив на доводах позову а також у додаткових поясненнях. Представник позивача неодноразово подав до суду заяви по суті спору із окремих та процесуальних питань щодо подання доказів та на вимогу суду. 
Стислий зміст заперечень відповідача.
У наданому відзиві до суду на позовну заяву з додатками представник відповідача, заперечуючи проти позовних вимог, наголошував, що за результатами перевірки встановлені порушення норм Податкового кодексу України, в результаті чого прийняті оспорювані податкові повідомлення-рішення. Відповідач зазначив, що перевірка проведена у спосіб визначений законом, запит надісланий позивачу до початку проведення контрольного заходу відповідає вимогам ПК України, на ньому наявна печатка контролюючого органу, запит підписаний уповноваженою особою контролюючого органу, перелік таких осіб офіційно опублікований на веб сторінці субсайту контролюючого органу.
Відповідачем неодноразово надані заяви по суті спору а також із процесуальних питань щодо подання доказів та на вимогу суду. 

Заяви, клопотання учасників справи.
Сторонами у справі не подані заяви та клопотання із процесуальних питань щодо розгляду справи за правилами загального позовного провадження, щодо надання, огляду, витребування доказів у справі, допиту свідків та з інших процесуальних питань.
Сторонами неодноразово надані додаткові пояснення із окремих питань та на вимогу суду. 

Процесуальні дії у справі.
Полтавським окружним адміністративним судом від 05.05.2025 прийнята позовна заява до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та здійснити розгляд у письмовому провадженні; витребувані судом докази від позивача та відповідача; відстрочена позивачу сплата судового збору до ухвалення судового рішення у справі №440/5769/25.
Відповідачем надана інформація та докази на виконання ухвали суду. Відповідачем подані заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного провадження у письмовому провадженні.
Полтавським окружним адміністративним судом постановлена ухвала від 15.05.2025, вирішене перейти до розгляду справи №440/5769/25 за правилами загального позовного провадження; призначене підготовче судове засідання на 10:00 год. 11.06.2025 в приміщенні Полтавського окружного адміністративного суду за адресою: 36039, м. Полтава, вул. Пушкарівська, 9/26. Повторно витребувані від відповідача - Головного управління ДПС в Полтавській області: 1) засвідчені належним чином копії належної якості: акту перевірки із усіма додатками, докази призначення проведення перевірки та повідомлення платника податку про проведення перевірки разом із усіма доказами, що підтверджують повідомлення та вручення платнику податків документів визначених чинним податковим законодавством; 2) розрахунок суми штрафних (фінансових) санкцій, визначених позивачу податковим повідомленням-рішенням Головного управління ДПС у Полтавській області; 3) письмові пояснення з питання, чи оскаржувалося позивачем податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області в адміністративному порядку, засвідчену належним чином копію рішення, прийнятого за результатами такого оскарження та докази на підтвердження дати вручення такого рішення позивачу. Запропоновано позивачу до початку підготовчого засідання завчасно подати всі пояснення, докази, які позивач вважає за необхідне надати суду, або надати докази неможливості їх отримання позивачем. У підготовче засідання викликати учасників справи. Явку сторін визнати обов`язковою.
11.06.2025 у підготовче засідання з`явились представники сторін, витребувані докази для огляду від відповідача, відкладене засідання.
18.06.2025 у підготовче засідання з`явились представники сторін, оглянуті оригінали поштових документів, закрите підготовче провадження, справа призначена до розгляду по суті спору.
Позивачем 02.07.2025 подані додаткові пояснення щодо порушення порядку проведення перевірки.
03.07.2025 у судовому засіданні у справі за участю сторін оголошена перерва, засідання фактично не відбулось внаслідок повітряної атаки авіаційними засобами ураження міста Полтави загарбницькими колоніальним військами російської федерації.
10.07.2025 представником відповідача надані докази щодо направлення та вручення запиту позивачу до початку проведення перевірки із доказом відповідності запиту вимогам ПК України.
17.07.2025 судове засідання не відбулось внаслідок оголошення повітряної тривоги.
16.07.2025 позивачем подані додаткові пояснення щодо порушення порядку проведення перевірки та надані докази банківські виписки по рахункам позивача.
14.08.2025 у судовому засіданні за участю сторін, оглянутий оригінал запиту відповідача до позивача, долучена у справу засвідчена копія запиту із оригіналу документа, який направлявся позивачу, на якому наявна печатка, також здійснена судом заміна у справі копії запиту, наданого відповідачем до клопотання від 10.07.2025, з метою якісного друку паперової копії доказу, на якій буде відображена печатка (печатка не відображається якісно на копії документа під час чорно-білого друку електронної копії паперового доказу запиту відповідача). Судом оголошена перерва в огляді оригіналів доказів (оригіналів запитів відповідача – примірника направленого позивачу та необхідності огляду примірника запиту, який залишається в контролюючому органі).
15.08.2025 у судовому засіданні за участю представника відповідача, оглянутий оригінал запиту, який направлявся позивачу, конверт, який повернувся відповідачу відкритий, на запиті наявна печатка контролюючого органу. Внаслідок того, що засвідчена копія запиту відповідача, яка надана адвокату представнику позивача на запит адвоката та долучена до позовної заяви, відрізняється візуально від оригіналу запиту відповідача, який направлений позивачу, і представник відповідача не змогла пояснити суду ці обставини, суд витребував від відповідача надати пояснення та витребувати оригінал доказу (оригінал запиту відповідача) із якого здійснена засвідчена копія, яка надана у відповідь на запита адвоката (представника позивача). Судове засідання відкладене.
Відповідачем 18.08.2025 надані додаткові пояснення на вимогу суду, щодо оригіналу другого примірника документа, а саме листа від 06.05.2024 №15689/6/16-31-24-08-08, знаходиться в матеріалах перевірки. При відповіді на адвокатський запит, працівниками ГУ ДПС в Полтавській області зроблена чорно-біла фотокопію на чорно-білому сканері, яка в подальшому роздрукована та направлено представнику позивача (адвокату) у зв`язку з чим відбиток гербової печатки органу на даному екземплярі наданому на адвокатський запит не відображається. Щодо підстав розкриття конверту, ГУ ДПС в Полтавській області зазначило наступне, що конверт з оригіналом документа, надісланий ГУ ДПС в Полтавській області на адресу платника ОСОБА_1 , повернуто до органу у нерозкритому вигляді з відміткою про повернення у зв`язку з закінченням терміну зберігання. З метою забезпечення належного зберігання офіційного документа в оригіналі, працівниками ГУ ДПС в Полтавській області прийняте рішення про відкриття вказаного конверта. Ця дія здійснена виключно з міркувань збереження документа, який має юридичне значення, жодних інших дій з документом, які могли вплинути на його зміст, форму або доказове значення, вчинено не було. Конверт відкрито в межах повноважень органу, який є належним відправником, та відповідальним за ведення обліку таких документів. Відкриття конверта обумовлене суто технічною необхідністю - збереженням оригіналу документа після його повернення в матеріалах справи, і не мало на меті порушення прав сторін або процесуального порядку. Також, звертаємо увагу суду, що в подальшому даний оригінал документа неодноразово пред`явлений для огляду в судовому засіданні, що в свою чергу необхідним для забезпечення надання усіх необхідних доказів для підтвердження позиції контролюючого органу. Щодо механічних пошкоджень на 1 сторінці оригіналу запиту. При огляді документа, виявлено що на першій сторінці наявні механічні пошкодження, а саме відбитки схожі на сліди від степлера. Після детального аналізу встановлено, що дані пошкодження виникли під час внутрішнього процесу обробки документа, що є частиною стандартної процедури обліку та візування кореспонденції в контролюючому органі. Звертаємо увагу суду, що відбитки степлера не є результатом умисних дій. Пошкодження не вплинули на зміст документа, він зберіг свою цілісність в межах законодавчих вимог. 10.07.2025 до суду направлено клопотання про долучення доказів, а саме копії листа від 06.05.2024 №15689/6/16-31-24-08-08, де на першій сторінці сканованої копії прослідковуються відбитки від степлера зі скобами. (відбитки від степлера збігаються із пошкодженнями на оригіналі).
18.08.2025 у судовому засіданні за участю представників сторін, оглянуті всі оригінали запитів обох примірників (контролюючого органу і відкритий конверт із оригіналом запиту, який раніше направлявся позивачу), в яких наявні гербові печатки. У той же час оригінали документів відрізняються першою сторінкою від засвідченої копії запиту відповідача від 06.05.2024 №15689/6/16-31-24-08-08, яка надана адвокату позивача на його запит (а.с. 18 т. 1), адовкат для огляду надав оригінал засвідченої копії запиту відповідача від 06.05.2024 №15689/6/16-31-24-08-08, яка надана йому відповідачем на його запит. 
Відмінності встановлені судом: на оригіналах запиту від 06.05.2024 №15689/6/16-31-24-08-08 (контролюючого органу без бланку органу наявний напис олівцем « 20419»), запиту від 06.05.2024 №15689/6/16-31-24-08-08 (який направлявся позивачу на бланку органу, під текстом реквізитів бланку відсутній напис « 20419»); на засвідченій копії запиту від 06.05.2024 №15689/6/16-31-24-08-08 (яка надана адвокату позивача на його запит під текстом реквізитів бланку на першій сторінці запиту наявний напис « 20419»). Суд постановив викликати в якості свідка працівника відповідача, особу, яка виготовила копії запиту від 06.05.2024 №15689/6/16-31-24-08-08 у відповідь на запит адвоката – Шабельник С.В. Судове засідання відкладене.
Відповідачем 28.08.2025 подане до суду клопотання про надання інформації щодо реквізитів особи свідка для виготовлення повістки.
11.09.2025 у судовому засіданні за участю представників сторін, допитана свідок ОСОБА_2 , яка пояснила, що виготовила копію запиту від 06.05.2024 №15689/6/16-31-24-08-08 у відповідь на запит адвоката із електронної копії документа, яку їй надіслала інший працівник відповідача у службовій програмі, працівника відповідача, яка виготовила електронну копію запиту від 06.05.2024 №15689/6/16-31-24-08-08 та надіслала ОСОБА_2 , свідок не пам`ятає. Свідок підтвердила, що не виготовляла копію запиту від 06.05.2024 №15689/6/16-31-24-08-08 із оригіналу документа, а виготовила паперову копію запиту від 06.05.2024 №15689/6/16-31-24-08-08 із електронної копії запиту, яка надіслана їй невідомим працівником відповідача, якого вона не пам`ятає.
Судом витребуваний електронний доказ від відповідача, з якого свідок виготовила паперову засвідчену контролюючим органом копію запиту від 06.05.2024 №15689/6/16-31-24-08-08, як додаток у відповідь на запит адвоката позивача. Судове засідання відкладене.
Відповідачем надані додаткові пояснення 12.09.2025 із долученими паперовими копіями електронних доказів на вимогу суду, з яких вбачається, що засвідчена контролюючим органом копію запиту від 06.05.2024 №15689/6/16-31-24-08-08, як додаток у відповідь на запит адвоката позивача, відрізняється ознаками: надана на бланку контролюючого органу під змістом якого наявний напис « 20419», у той же час на такий напис « 20419» наявний на оригіналі запиту від 06.05.2024 №15689/6/16-31-24-08-08 але без бланку контролюючого органу (примірник відповідача), а на оригіналі запиту від 06.05.2024 №15689/6/16-31-24-08-08, який направлений позивачу, під змістом бланку контролюючого органу відсутній напис « 20419».
12.09.2025 у судовому засіданні за участю представників сторін, судом оглянуті повторно оригінали доказів і їх порівняння із наданими відповідачем копіями доказів. Представник відповідача у судовому засіданні заперечила обставину того, що адвокату позивача направлена відповідь на його запит контролюючим органом поштовим зв`язком, зазначила, що відповідь направлена адвокату виключно засобами електронної пошти на електронну адресу адвоката позивача. Представником позивача адвокатом наданий конверт, в якому надійшла відповідь на його адвокатський запит від відповідача.
Внаслідок таких пояснень та заперечень представника відповідача з огляду на наявні матеріали справи, які суперечать доводам представника відповідача, судом постановлено викликати в якості свідка керівника контролюючого органу, який підписав супровідний лист відповідь на запит адвоката позивача, до якого долучена засвідчена контролюючим органом копію запиту від 06.05.2024 №15689/6/16-31-24-08-08, як додаток у відповідь на запит адвоката позивача, - ОСОБА_3 та повторно свідка ОСОБА_4 , яка фактично надала відповідь на запит адвоката та засвідчила додатки. Судове засідання відкладене.
Представником позивача адвокатом подане суду 12.09.2025 клопотання про долучення доказів – засвідчена копія поштового конверту, яким направлена відповідь адвокату на його запит із додатками: «конверт АТ "Укрпошта" за №0600998155085 від 30.12.2024, яким на адресу адвоката Лихошвая С.О. надісланий лист ГУ ДПС у Полтавській області №35618/6/16- 31-24-06-07 від 30.12.2024 разом з належним чином завіреними копіями документів, які запитувалися у контролюючого органу на підставі адвокатського запиту адвоката Лихошвая С.О. від 25.12.2024 №75.»
Відповідачем 12.09.2025 надане клопотання щодо відомостей про особу свідка для його виклику судом на виконання вимог суду.
На вимогу суду 01.10.2025, відповідачем надані письмові пояснення керівника позивача (а.с. 198 зворот сторінки, т. 1), в яких керівник відповідача спростував заперечення представника відповідача у судовому засіданні 12.09.2025 та повідомив суду, що відповідь, лист ГУ ДПС у Полтавській області №35618/6/16-31-24-06-07 від 30.12.2024, разом з належним чином засвідченими копіями документів, які запитувалися у контролюючого органу на підставі адвокатського запиту адвоката Лихошвая С.О. від 25.12.2024 №75, направлена адвокату поштовим зв`язком.
02.10.2025 у судовому засіданні за участю представників сторін, представник відповідача спростувала свої заперечення у попередньому судовому засіданні, як помилкові, та підтвердила суду, що відповідь адвокату позивача також направлена поштовим зв`язком. Внаслідок визнання цієї обставини сторонами, та яка безпосередньо встановлена судом в судовому засіданні, з урахуванням процесуальної позиції сторін, про відсутність подальшої необхідності у допиті свідків, суд постановив продовжити судовий розгляду без допиту свідків. Свідок ОСОБА_5 письмово повідомила суд про неможливість з`явитись у це судове засідання, а свідку ОСОБА_2 суд дозволив залишити судове засідання без її допиту судом, внаслідок відсутності необхідності у її повторному допиті. Свідок ОСОБА_2 залишила судове засідання.
Під час надання пояснень представником позивача, суд витребував докази від відповідача щодо повноважень уповноваженої особи контролюючого органу, яка підписала запит позивачу від 06.05.2024 №15689/6/16-31-24-08-08, станом на момент підписання такого запиту. Судове засідання відкладене.
Відповідачем надане клопотання 10.10.2025 із доказами на уповноважену особу – наказ відповідача «Про делегування повноважень» від 17.08.2022 №233 на Ірину Моісеєву, яка підписала запит позивачу від 06.05.2024 №15689/6/16-31-24-08-08.
Представником позивача подані до суду додаткові пояснення 15.10.2025, що перелік уповноважених осіб опублікований на вебсайті контролюючого органу містить відмінності у датах чинності періодів переліків «з 01.01.2021», «з 01.01.2024». Перелік уповноважених осіб із 01.01.2021 опублікований 03.12.2024, пунктом 290 уповноважена Ірина Моісеєва наказом від 17.08.2022 №233.
16.10.2025 у судовому засіданні за участю представників сторін, судом відкладене судове засідання за клопотанням представника відповідача.
23.10.2025 у судовому засіданні за участю представників сторін, судом витребувані відомості та докази щодо внесення змін до переліків уповноважених осіб, та їх редакції станом на 06.05.2024, на дату підписання запиту від 06.05.2024 №15689/6/16-31-24-08-08 Іриною Моісеєвою. Судом оголошена перерва у судовому розгляді по суті спору.
29.10.2025 відповідачем надані пояснення та копії переліків уповноважених осіб а також інші докази на виконанням вимог суду.
30.10.2025 у судовому засіданні за участю представників сторін, судом досліджені докази щодо виконання вимог суду відповідачем, судом повторно витребувані докази від відповідача, судове засідання відкладене.
05.11.2025 відповідачем надані додаткові пояснення на виконання вимог суду щодо повноважень Ірини Моісеєвої та включення цієї інформації до переліків уповноважених осіб на вебсайті відповідача.
12.11.2025 у судовому засіданні за участю представників сторін, судом досліджені докази на виконання вимог суду, суд витребував від відповідача за підписом керівника відповідача пояснення, яким чином внесені зміни щодо переліку уповноважених осіб на вебсайті відповідача. Судове засідання відкладене.
27.11.2025 відповідачем надані додаткові пояснення за підписом керівника, в яких повідомлене те, що наказ Головного управління ДПС у Полтавській області №233 від 17.08.2022, яким делеговані повноваження Ірині Моісеєвій, опублікований на субсайті (вебсайт) відповідача у цей же день, але не пізніше наступного робочого дня з дня отримання наказу.
27.11.2025 у судовому засіданні за участю представників сторін, судом оглянуті вебсторінки субсайту відповідача та переліки уповноважених осіб з 01.01.2021 та з 01.01.2024, які розміщені за вебпосиланням:
https://poltava.tax.gov.ua/dfs-u-regioni/upovnovajeni-osobi-, а також архівні вебсторінки субсайту відповідача та переліки уповноважених осіб за допомогою вебсервісу за посиланням: https://web.archive.org/, оглянуті наступні вебсторінки:
https://web.archive.org/web/20240419034207/https://poltava.tax.gov.ua/dfs-u-regioni/upovnovajeni-osobi-/78017.html станом на 19.04.2024 «Інформація щодо переліку посадових (службових) осіб, уповноважених начальником Головного управління ДПС у Полтавській області на виконання делегованих повноважень з 01.01.2021 до 31.12.2023» опубліковано 14 березня 2024 о 13:54, відсутній наказ Головного управління ДПС у Полтавській області №233 від 17.08.2022;
https://web.archive.org/web/20240623205026/https://poltava.tax.gov.ua/dfs-u-regioni/upovnovajeni-osobi-/78833.html станом на 23.06.2024 «Інформація щодо переліку посадових (службових) осіб, уповноважених начальником Головного управління ДПС у Полтавській області на виконання делегованих повноважень з 01.01.2024» опубліковано 20 березня 2024 о 10:36, відсутній наказ Головного управління ДПС у Полтавській області №233 від 17.08.2022.
Внаслідок огляду вебсторінок у судовому засіданні, суд надав час сторонам надати свої пояснення щодо належності та допустимості, як доказу вебсервісу за посиланням: https://web.archive.org/, для перегляду архівних копій вебсторінок субсайту відповідача у хронології часу. Витребувані від відповідача електронні докази щодо включення відомостей про наказ Головного управління ДПС у Полтавській області №233 від 17.08.2022 до переліку «Інформація щодо переліку посадових (службових) осіб, уповноважених начальником Головного управління ДПС у Полтавській області на виконання делегованих повноважень з 01.01.2021» на вебсторінці субсайті відповідача. Судове засідання відкладене.
05.12.2025 позивачем надані додаткові пояснення, яким підтверджена правомірність використання, як електронного доказу архівних вебсторінок за допомогою вебсервісу за посиланням: https://web.archive.org/.
05.12.2025 відповідачем заявлене перед судом клопотання про виклик свідка працівника відповідача відповідального за субсайт вебсторінки контролюючого органу завідувача сектору інформаційної взаємодії, оскільки вебсервіс за посиланням: https://web.archive.org/ - неналежний та недостовірний електронний доказ, яким не може встановлюватись чи спростовуватись наявність опублікування на вебсторінці субсайту контролюючого органу у переліку уповноважених осіб наказ Головного управління ДПС у Полтавській області №233 від 17.08.2022, внаслідок того, що даний вебсервіс копіює архівні сторінки у вибірковому порядку та хронології у часі.
11.12.2025 у судовому засіданні за участю представників сторін, судом відкладене судове засідання, розгляд клопотання відповідача про допит свідка відкладений до надання пояснень відповідачем щодо внесення змін до вебсторінки субсайту контролюючого органу, на якому розміщені переліки уповноважених осіб (зміни на певні дати у хронології часу).
29.12.2025 відповідачем подані додаткові пояснення щодо збору доказів стосовно включення відомостей до переліку уповноважених осіб інформації про наказ Головного управління ДПС у Полтавській області №233 від 17.08.2022.
30.12.2025 у судовому засіданні за участю представників сторін, за клопотанням представника відповідача судове засідання відкладене та наданий час відповідачу для отримання додаткових доказів від Державної податкової служби України щодо вебсайту ДПС, на якому функціонує субсайт відповідача та відповідні вебсторінки, на яких розміщені переліки уповноважених осіб контролюючого органу.
16.01.2026 відповідачем подані додаткові пояснення із долученим доказом - листом ДПС України № 726/7/99-00-20-05-02-07 від 12.01.2026 наступного змісту:
«Департамент інформаційних технологій Державної податкової служби України розглянув лист Головного управління ДПС у Полтавській області від 19.12.2025 № 8673/8/16-31-05-01-02 (вх. ДПС № 266848/7 від 19.12.2025) та повідомляє. За даними ІКС «Офіційний вебпортал» редагування сторінки «Інформація щодо переліку посадових (службових) осіб, уповноважених начальником Головного управління ДПС у Полтавській області на виконання делегованих повноважень з 01.01.2021» розділу «Уповноважені особи» субсайту ГУ ДПС у Полтавській області (https://poltava.tax.gov.ua/dfs-u-regioni/upovnovajeniosobi-/78017.html) здійснювалося з 24.02.2023. Інформація щодо редагування сторінки 17.08.2022 – 18.08.2022 та 06.05.2024 відсутня.»
22.01.2026 у судовому засіданні за участю представників сторін, продовжений розгляд клопотання відповідача про виклик свідка, суд відмовив у клопотанні відповідача про виклик свідка працівника контролюючого органу щодо обставин публікації на вебсторінці субсайту переліку уповноважених осіб у певній редакції в певний момент часу. Судом продовжений розгляд справи по суті. Судом оголошена перерва у з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами. 
04.02.2026 у судовому засіданні за участю представників сторін, суд продовжив досліджувати докази а також повторно оглянуті оригінали запитів надані відповідачем та засвідчена копія запиту надана адвокатом позивача з урахуванням та порівнянням їх копій, які надані сторонами до матеріалів справи. Судом повторно встановлена візуальна відмінність засвідченої копії запиту відповідача від 06.05.2024 №15689/6/16-31-24-08-08 із оригіналами запитів від 06.05.2024 №15689/6/16-31-24-08-08. Засвідчена копія запиту позивачу від 06.05.2024 №15689/6/16-31-24-08-08 містить під змістом тексту бланку контролюючого органу напис « 20419» та відсутня печатка контролюючого органу, а оригінали запиту від 06.05.2024 №15689/6/16-31-24-08-08 містять печатку контролюючого органу, проте відрізняються від засвідченої копії запиту, яка надана адвокату. Також судом повторно встановлена обставина, що відповідач відкрив конверт, в якому містився оригінал запиту від 06.05.2024 №15689/6/16-31-24-08-08, що направлений позивачу. Такий оригінал доказу із відкритим конвертом наданий суду після заявлення представником позивача пояснень, що запит не відповідає вимогам ПК України, оскільки на ньому відсутня печатка контролюючого органу.
Пояснити відмінність представник відповідача між оригіналами та засвідченою копією не зміг у судовому засіданні. Суд перейшов до стадії судових дебатів, яку призначив на іншу дату, у судовому засіданні оголошена перерва.
26.02.2026 у судовому засіданні за участю представників сторін, завершений судовий розгляд справи по суті, суд перейшов до стадії ухвалення рішення суду. Призначена дата оголошення рішення суду.
03.03.2026 судове засідання не відбулось, внаслідок оголошення повітряної тривоги у м. Полтава, сторони відсутні у судовому засіданні.
Відповідно до частини 4 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі ухвалення рішення, винесеного без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд підписує рішення (повне чи скорочене) без його проголошення.
Оскільки неможливо проголосити судове рішення у судовому засіданні за участю представників сторін, внаслідок оголошення повітряної тривоги, суд підписує це рішення без його проголошення.
Фіксування судового засідання за допомогою технічного засобу здійснювалось на підставі норм Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).

ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Дослідивши заяви по суті справи та наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини.
На підставі пп. 20.1.4 п .20.1 ст.20, пп.7 5.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.1, пп.78.1.2 п.78.1 ст.78, ст.79 ПК України, Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі – Закон №2464) та згідно листа Державної податкової служби України (далі - ДПС України) від 26.03.2024 за №8651/7/99-00-24-01-02-07 та інформації, яка надана Національним Банком України (далі – НБУ) щодо значних обсягів переказів між рахунками фізичних осіб із використанням реквізитів ЕПЗ (р2рплатежі) у 2023 році, проведена документальна позапланова невиїзна перевірка платника податку фізичної особи ОСОБА_6 (відповідно до ІКС „Податковий блок” ДПС України платник податків - фізична особа ОСОБА_6 змінила прізвище на ОСОБА_7 , інформація сторонами не заперечується).
Згідно із змісту листів ДПС України №8651/7/99-00-24-01-02-07 від 26.03.2024 та №23858/7/99- 00-24-04-03-07 від 21.08.2024 у періоді з 01.01.2023 по 31.12.2023 платник податків ОСОБА_8 окрім отриманих доходів, обов`язок щодо відображення яких у податковій декларації вважається виконаним і податкова декларація не подається, фактично отримувала доходи від фізичних осіб із використанням реквізитів ЕПЗ (р2р-платежі) у розмірі 7 057 174,84 грн., та здійснювались значні обсяги переказів між рахунками фізичних осіб, що може вказувати на схему обходження заборони здійснення діяльності, яка передбачає наявність відповідних дозвільних документів (ліцензії, дозволи, тощо) згідно діючого законодавства, з яких не сплачено податок з доходів фізичних осіб та військовий збір.
Згідно із змістом листа ДПС України №23858/7/99-00-24-04-03-07 від 21.08.2024 (вхідний ГУ ДПС у Полтавській області №3228/8/16-31 від 21.08.2024) про отримання відомостей, одержані листом Національного Банку України, наявна інформація щодо обсягів видаткових і прибуткових операцій ОСОБА_8 із зазначенням номерів рахунків та банків, у яких вони відкриті: АБ"УКРГАЗБАНК" (26205111711212400101980), АТ "АКЦЕНТ-БАНК" (26200615171184), АТ "ПУМБ" (26205116809207.UAH), АТ "СЕНС БАНК"( НОМЕР_1 ), АТ "СЕНС БАНК" ( НОМЕР_2 ), АТ "СЕНС БАНК" ( НОМЕР_3 ), АТ "ТАСКОМБАНК" (2620301224837000003), АТ "ТАСКОМБАНК" (2620101224837000001), АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" (26203321601838), АТ КБ "ПриватБанк" ( НОМЕР_4 ), АТ КБ "ПриватБанк" ( НОМЕР_5 ), АТ Ощадбанк ( НОМЕР_6 ) , ПАТ Банк Восток (26205998351953).
На дату складання акту документальної позапланової перевірки (25.09.2024) платником податків ОСОБА_8 не подані до податкового органу податкова декларація про майновий стан і доходи за 2023 рік.
За результатом проведеної перевірки складений акт перевірки №12887/16-31-24-06-01/3510006621 від 25.09.2024 (надалі – акт перевірки), висновками якого встановлені наступні порушення податкового законодавства:
1) пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, п.176.1 ст.176, п.179.1 ст.179 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI (зі змінами і доповненнями), а саме: неподання податкової декларацій про майновий стан і доходи за 2023 рік;
2) пп.164.2.20 п.164.2 ст.164, пп.168.2.1 п.168.2 ст.168 та п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями), а саме: заниження загального річного оподатковуваного доходу внаслідок не декларування грошових коштів, які надійшли від фізичних осіб на банківський рахунок із використанням реквізитів ЕПЗ (р2рплатежі) у сумі 7 057 174,84 грн., в результаті визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб за 2023 рік на суму 1 270 291,47 грн.;
3) пп.1.2, пп.1.3 п.161 підрозділу 10 розділу ХХ та військового збору Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями), в результаті визначено суму податкових зобов`язань з військового збору на суму 105 857,62 грн.;
4) п.44.1 ст. 44, п. 44.3 ст. 44, п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями), в наслідок чого, встановлено не надання контролюючому органу первинних документів; 
5) пп. 73.3.3 п.73.3 ст.73 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями), в наслідок чого, встановлено ненадання до податкових органів відповіді на письмовий запит про надання інформації.
Перевіркою встановлене порушення пп.164.2.20 п.164.2 ст.164, пп.168.2.1 п.168.2 ст.168 та п.167.1 ст.167 ПК України, у зв`язку з отриманням ОСОБА_8 у 2023 році грошових коштів у сумі 7 057 174,84 грн. від фізичних осіб із використанням реквізитів ЕПЗ (р2р-платежі) та донараховані за 2023 рік грошові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 1 270 291,47 грн. розрахунок суми податкового зобов`язання: (7 057 174,84 х 18 % = 1 270 291,47 грн.), внаслідок отримання у 2023 році ОСОБА_8 від фізичних осіб грошових коштів із використанням реквізитів ЕПЗ (р2рплатежі) у сумі 7 057 174,84 грн. перевіркою встановлено порушення пп.1.2, пп.1.3 п.161 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України та донараховані грошові зобов`язання за 2023 рік із військового збору у розмірі 105 857,62 грн. (розрахунок суми податкового зобов`язання: 7 057 174,84 х 1,5 % = 105 857,62 грн.).
На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийняті наступні податкові повідомлення-рішення від 30.10.2024 на загальну суму грошових зобов`язань 1728646,37 грн.:
1) №000155052406 від 30.10.2024, згідно якого, на підставі пп.54.3.3 п.54.3 ст. 54 і п. 120.1 ст. 120 Податкового кодексу України, застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 340,00 грн; 
2) №000155062406 від 30.10.2024, згідно якого збільшена сума грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування на суму 1 587 864,34 грн з яких: 1 270 291,47 грн - збільшення за податковим зобов`язанням та 317 572,87 грн за штрафними санкціями; 
3) №000155072406 від 30.10.2024, згідно якого збільшена сума грошового зобов`язання з військового збору на 132 322,03 грн, з яких: 105 857,62 грн - збільшення за податковим зобов`язанням та 26 464,41 грн за штрафними санкціями; 
4) №000155082406 від 30.10.2024, згідно якого, на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 і абз. 1 п. 121.1 ст. 121 Податкового кодексу України, застосовані штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 1 020,00 грн; 
5) №000155102406 від 30.10.2024, згідно якого, на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 і абз.3 п. 121.2 ст. 121 Податкового кодексу України застосовані штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 7100,00 грн.
Всі документи, що пов`язані із проведенням перевірки направлені відповідачем позивачу поштою, які повернулись до контролюючого органу за закінченням терміну зберігання.
Оригінали поштових документів оглянуті в підготовчому засіданні судом за участю представників сторін та відповідають засвідченим копіям документів, які надані адвокату представнику позивача на його запит від 25.12.2024 №75 Головним управлінням ДПС у Полтавській області №35618/6/16-31-24-06-07 від 30.12.2024.
Позивач у позові заперечує отримання будь-яких документів щодо призначення та проведення перевірки, включаючи будь-які запити від контролюючого органу, як до перевірки, так і під час проведення перевірки, а також податкові повідомлення-рішення.
Позивач дізналась та отримала податкові повідомлення-рішення та всі документи, що пов`язані із проведенням перевірки, включаючи запит до початку призначення перевірки, у відповідь на запит адвоката від 25.12.2024 №75 листом від Головного управління ДПС у Полтавській області №35618/6/16-31-24-06-07 від 30.12.2024, від цієї дати обраховує момент, коли дізналась про порушення свого права.
На адресу позивача фізичної особи платника податків ОСОБА_1 направлений запит Головним управлінням ДПС у Полтавській області від 06.05.2024 №15680/6/16-31-24-08-08 за підписом уповноваженої особи Головного управління ДПС у Полтавській області Ірини МОІСЄЄВОЇ, у якому позивача повідомлено про те, що контролюючим органом виявлені значні обсяги переказів між рахунками фізичних осіб із використанням реквізитів ЕПЗ (р2рплатежі). Станом на 06.05.2024 податкова декларація про майновий стан і доходи за 2023 рік до органів ДПС не подана. Відповідно п. 73.3 ст. 73 глави 7 Податкового кодексу України запропоновано позивачу надати пояснення та документальне підтвердження стосовно походження коштів на рахунках із використанням реквізитів ЕПЗ (р2р-платежі). Просив надати інформацію на адресу Головного управління ДПС в Полтавській області: 36000, м. Полтава, вул. Європейська, 155. 
Цей запит Головного управління ДПС в Полтавській області від 06.05.2024 №15680/6/16-31-24-08-08 направлений позивачу засобами поштового зв`язку 06.05.2024 рекомендованим листом №3601413098160, але повернувся на адресу відповідача у зв`язку із закінченням терміну зберігання.
Внаслідок ненадання позивачем відповіді на адвокатський запит, контролюючим органом прийнятий наказ про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача від 31.07.2024 №2168-п.
Копія наказу Головного управління ДПС у Полтавській області від 31.07.2024 №2168-п та письмове повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки №210 від 31.07.2024 листом від 01.08.2024 №22639/6/16-31-24-06-07 на адресу платника податків позивача направлені рекомендованим листом з повідомленням про вручення у порядку, визначеному ст. 42 та відповідно до вимог, встановлених п. 79.2 ст. 79 Податкового Кодексу України, лист повернувся з відміткою «за закінченням терміну зберігання» 16.08.2024.
Перевірка проводилась з 05.09.2024 по 18.09.2024.
Судом встановлена обставина, що документальна позапланова невиїзна перевірка розпочалась після вручення позивачу, в порядку визначеному ПК України, повідомлення та наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, тобто після 16.08.2024 із 05.09.2024.
Судом дана обставина встановлена шляхом огляду оригіналів поштових документів із оглядом дат на штампах поштових документів, за участю сторін, які не заперечили суду, що лист повернувся з відміткою «за закінченням терміну зберігання» 16.08.2024.
Дата 16.08.2024 вручення позивачу наказу та повідомлення встановлена судом у судовому засіданні на підставі огляду оригіналів поштових документів (конвертів).
Тобто така обставина встановлена судом офіційно та публічно у відкритому судовому засіданні, представники сторін не заперечили щодо дати 16.08.2024.
Акт перевірки направлений листом від 25.09.2025 №27511/6/16-31-24-06-07 та повернувся з відміткою «за закінченням терміну зберігання», оспорювані податкові повідомлення-рішення направлені листом від 30.10.2025 №30201/6/16-31-24-06-07, який повернувся з відміткою «за закінченням терміну зберігання» 17.11.2024.
Судом досліджені неодноразово в судових засіданнях оригінал запиту відповідача від 06.05.2024 №15680/6/16-31-24-08-08 направлений позивачу засобами поштового зв`язку 06.05.2024 рекомендованим листом №3601413098160, який підписаний підписом уповноваженої особи Головного управління ДПС у Полтавській області Ірини МОІСЄЄВОЇ та засвідчена копія відповідачем цього запиту, яка надана на запит адвоката від 25.12.2024 №75 листом від Головного управління ДПС у Полтавській області №35618/6/16-31-24-06-07 від 30.12.2024.
Оригінал запиту відповідача від 06.05.2024 №15680/6/16-31-24-08-08 (робочий/внутрішній примірник відповідача) роздрукований на двох аркушах на першому аркуші відсутній бланк та є напис « 20419» (вгорі першого аркушу), на другому аркуші запиту наявна гербова печатка контролюючого органу.
Оригінал запиту відповідача від 06.05.2024 №15680/6/16-31-24-08-08 (примірник для позивача), який направлений позивачу засобами поштового зв`язку 06.05.2024 рекомендованим листом №3601413098160, роздрукований на двох аркушах на першому аркуші наявний бланк реквізитів відповідача та відсутній напис « 20419», на другому аркушу наявна гербова печатка контролюючого органу. 
Поштовий конверт відкритий контролюючим органом після повернення.
Поштовий конверт наданий суду для огляду відповідачем після виникнення питання та доводів позивача про те, що на запиті відсутня гербова печатка контролюючого органу. 
Оригінал засвідченої копії відповідачем запиту Головного управління ДПС у Полтавській області від 06.05.2024 №15680/6/16-31-24-08-08, яка надана на запит адвоката від 25.12.2024 №75 листом від Головного управління ДПС у Полтавській області №35618/6/16-31-24-06-07 від 30.12.2024, роздрукований на двох аркушах на першому аркуші наявний бланк реквізитів відповідача та наявний напис « 20419» під текстом реквізитів органу (бланку), на другому аркуші відсутня гербова печатка контролюючого органу, кожна сторінка копії запиту засвідчена працівником відповідача ОСОБА_2 .
Свідок ОСОБА_2 під час допиту у судовому засіданні повідомила, що коли виготовляла та засвідчувала копію запиту від 06.05.2024 №15680/6/16-31-24-08-08, яка надана на запит адвоката від 25.12.2024 №75 листом від Головного управління ДПС у Полтавській області №35618/6/16-31-24-06-07 від 30.12.2024, не отримувала оригінал запиту від 06.05.2024 №15680/6/16-31-24-08-08, з якого здійснювала копію для адвоката.
Копію запиту від 06.05.2024 №15680/6/16-31-24-08-08 ОСОБА_2 надав інший працівник контролюючого органу у внутрішній електронній системі документообігу: свідку надана електронна сканована копію запиту від 06.05.2024 №15680/6/16-31-24-08-08, з якої свідок виготовила засвідчену копії запиту для адвоката.
Працівника, який надав копію запиту від 06.05.2024 №15680/6/16-31-24-08-08, ОСОБА_2 не пам`ятає.
Таким чином, судом встановлена обставина, що конверт, в якому направлявся запит від 06.05.2024 №15680/6/16-31-24-08-08 позивачу та повернувся відповідачу за закінченням терміну зберігання, відкритий відповідачем, тобто суд не може встановити офіційно обставину: чи була наявна гербова печатка на такому запиті до моменту виникнення цього спору, чи така гербова печатка проставлена контролюючим органом після виникнення спору, оскільки поштовий конверт відкритий.
Головною обставиною цього спірного питання щодо наявності печатки є два факти, які встановлені судом:
- свідок ОСОБА_2 , виготовляючи та засвідчуючи копію запиту від 06.05.2024 №15680/6/16-31-24-08-08 для адвоката представника позивача, здійснила такі дії не з оригіналу запиту від 06.05.2024 №15680/6/16-31-24-08-08, а з електронної копії, яка їй надана невідомою особою працівником відповідача, така електронна копія не підтверджена візуально під час огляду судом в судових засіданнях оригіналом запиту;
- відповідач не надав оригінал запиту від 06.05.2024 №15680/6/16-31-24-08-08, на якому на першому аркуші наявний бланк із реквізитами відповідача і під текстом бланку наявний напис « 20419», а на другом аркуші наявна гербова печатка контролюючого органу.
Всі оригінали запитів від 06.05.2024 №15680/6/16-31-24-08-08, які надані суду та оглянуті судом за участю представників сторін в судовому засіданні, відрізняються від засвідченої відповідачем копії запиту від 06.05.2024 №15680/6/16-31-24-08-08, яка надана адвокату представнику позивача - першою сторінкою (відсутній напис « 20419» під змістом тексту бланку із реквізитами відповідача).
Таким чином, судом встановлена обставина відсутності запиту від 06.05.2024 №15680/6/16-31-24-08-08 до моменту виникнення цього спору із гербовою печаткою контролюючого органу, який направлений позивачу.
Щодо переліку уповноважених осіб, який опублікований на вебсторінці субсайту Головного управління ДПС у Полтавській області.
Відповідачем повідомлені обставини, що Ірина МОІСЄЄВА є уповноваженою особою із делегованими повноваженнями їй керівника на підписання запиту від 06.05.2024 №15680/6/16-31-24-08-08 на підставі наказу Головного управління ДПС у Полтавській області №233 від 17.08.2022, який є чинним та включений до «Інформація щодо переліку посадових (службових) осіб, уповноважених начальником Головного управління ДПС у Полтавській області на виконання делегованих повноважень з 01.01.2021».
27.11.2025 відповідачем надані додаткові пояснення за підписом керівника Головного управління ДПС у Полтавській області на вимогу суду, в яких повідомлені офіційні відомості керівником органу про те, що наказ Головного управління ДПС у Полтавській області №233 від 17.08.2022, яким делеговані повноваження Ірині Моісеєвій, опублікований на субсайті відповідача у цей же день, але не пізніше наступного робочого дня з дня отримання наказу, тобто 18.08.2022. 
16.01.2026 відповідачем подані додаткові пояснення із долученим доказом - листом ДПС України № 726/7/99-00-20-05-02-07 від 12.01.2026 наступного змісту:
«Департамент інформаційних технологій Державної податкової служби України розглянув лист Головного управління ДПС у Полтавській області від 19.12.2025 № 8673/8/16-31-05-01-02 (вх. ДПС № 266848/7 від 19.12.2025) та повідомляє. За даними ІКС «Офіційний вебпортал» редагування сторінки «Інформація щодо переліку посадових (службових) осіб, уповноважених начальником Головного управління ДПС у Полтавській області на виконання делегованих повноважень з 01.01.2021» розділу «Уповноважені особи» субсайту ГУ ДПС у Полтавській області (https://poltava.tax.gov.ua/dfs-u-regioni/upovnovajeniosobi-/78017.html) здійснювалося з 24.02.2023. Інформація щодо редагування сторінки 17.08.2022 – 18.08.2022 та 06.05.2024 відсутня.»
Таким чином, судом встановлена обставина, що відповідач не редагував вебсторінку субсайту Головного управління ДПС у Полтавській області у період з 17.08.2022 по 18.08.2022, з метою внесення до переліку уповноважених осіб відомостей про наказ Головного управління ДПС у Полтавській області №233 від 17.08.2022 до «Інформація щодо переліку посадових (службових) осіб, уповноважених начальником Головного управління ДПС у Полтавській області на виконання делегованих повноважень з 01.01.2021» про надання делегованих повноважень Ірині Моісеєвій.
Щодо електронних доказів архівних вебсторінок субсайту відповідача за допомогою вебсервісу за посиланням: https://web.archive.org/, то суд не встановлює на підставі цих електронних доказів обставини, оскільки такий вебсервіс не є офіційним джерелом інформації, сторони відмовились надати суду судові комп`ютерні експертизи щодо дослідження вебсторінок субсайту відповідача за допомогою вебсервісу за посиланням: https://web.archive.org/, а також судом встановлена обставина на підставі доказів наданих самих відповідачем, листа Департаменту інформаційних технологій Державної податкової служби України № 726/7/99-00-20-05-02-07 від 12.01.2026 наданого на запит відповідача, що вебсторінки субсайту відповідача не редагувались відповідачем з 17.08.2022 по 18.08.2022, що суперечить офіційним поясненням керівника відповідача, який наданий контролюючим органом на вимогу суду.
На підставі зібраних судом доказів, з метою офіційного з`ясування всіх обставин справи, судом встановлені обставини, що запит від 06.05.2024 №15680/6/16-31-24-08-08 не містить гербової печатки контролюючого органу, і відповідачем не надані докази того, що станом на момент підписання запиту від 06.05.2024 №15680/6/16-31-24-08-08 уповноваженою особою контролюючого органу Іриною Моісеєвою, відомості про делеговані їй повноваження наказом Головного управління ДПС у Полтавській області №233 від 17.08.2022 включені до «Інформація щодо переліку посадових (службових) осіб, уповноважених начальником Головного управління ДПС у Полтавській області на виконання делегованих повноважень з 01.01.2021» та офіційно опубліковані на вебсторінці субсайту Головного управління ДПС у Полтавській області.

Щодо строку давності проведення перевірки.
Грошові зобов`язання за результатом перевірки визначені контролюючим органом платнику податку на підставі податкових повідомлень-рішень у 2024 році за 2023 рік, з урахуванням зупинення строків давності на час карантину та воєнного стану по 31.07.2023 (включно), строк давності визначений ст. 102 ПК України для визначення грошових зобов`язань із ПДВ платнику податку не пропущений контролюючим органом.
Також суд враховує, що станом на момент проведення перевірки, позивач не подала декларацію про майновий стан і доходи за 2023 рік, що, в порядку статті 102 ПК України, свідчить про те, що строки давності взагалі не розпочались, оскільки строк давності для визначення грошових зобов`язань розпочинається із дати подання звітності до контролюючого органу.
Щодо давності застосування до позивача грошових зобов`язань у вигляді штрафних фінансових санкцій за ненадання документів під час перевірки та відповіді на запит контролюючого органу, то суд зазначає, що такі порушення встановлені за 2024 рік, тобто в межах строку визначеного статтею 102 ПК України – 1095 днів із дня вчинення.

Щодо порядку проведення та призначення перевірки.
У змісті позову відсутні дані щодо незаконності проведення перевірки, у той же час суд враховує правові висновки Верховного Суду викладені у постанові від 21.05.2024 у справі №440/8798/22, якщо перевірка незаконна – то суд не має права переходити до аналізу та оцінки суті встановлених під час перевірки порушень податкового або іншого законодавства, і у змісті рішення суду не повинно бути мотивів та висновків суду щодо суті порушень податкового законодавства, встановлених під час податкової перевірки.
Одночасно, у практиці Верховного Суду наявні інші правові висновки, що суд може не переходити до аналізу інших обставин, що слугували підставою ухвалення суб`єктом владних повноважень індивідуальних актів (постанова Верховного Суду від 27 червня 2024 року у справі №120/17765/21-а).
Відступів від викладених вище правових висновків Верховного Суду не було.
Таким чином, існують одночасно два протилежні правові висновки Верховного Суду щодо можливості суду вирішувати питання щодо дослідження порушення по суті спору у випадку встановлення процедурних порушень проведення перевірки, які є достатніми для скасування такого рішення, та відсутності такого права у суду, з огляду на що суд повинен обмежитись встановленням процедурних порушень, якщо дійде висновку про їх достатність для скасування оспорюваного рішення. 
Суд також враховує відсутність єдності у правових висновках Верховного Суду, яка полягає у тому, що у правовому висновку Верховного Суду від 14.12.2023 у справі №520/20064/21 зазначене, що на новому розгляді справи, платник податку може посилатись на обставини незаконної перевірки, які не були зазначені під час первинного розгляду справи судом, проте у іншому правовому висновку Верховного Суду від 15.01.2025 у справі №804/11314/15 зауважив, що на новому розгляді справи платник податку не може посилатись на обставини незаконної перевірки, які не були зазначені під час первинного розгляду справи судом, оскільки такі доводи є зміною підстав позову.
З урахуванням викладеного, з метою офіційного з`ясування всіх обставин справи, суд вважає за можливе дослідити та надати оцінку правомірності призначення перевірки у цій справі, оскільки такі підстави та обставини справи є основними у позовній заяві, на якій наполягає адвокат представник позивача.

Щодо строку звернення до суду.
Позивачем надані докази, що податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області направлені позивачу поштою та вручені відповідно до вимог ПК України 17.11.2024, у той же час, позивачем є фізична особа, а не суб`єкт господарювання, яка дізналась про порушення свого права та отримала оспорювані податкові повідомлення рішення 30.12.2024 у відповідь на запит адвоката.
Позивач звернувся із позовом 29.04.2025.
Таким чином, обрахунок строку звернення до суду шість місяців від 17.11.2024 завершується тільки 17.05.2024, тобто позивач подав позов своєчасно в межах строку звернення до суду.
Суд додатково зазначає про наступні обставини.
Станом на дату відкриття провадження, Велика Палата Верховного Суду розглядала виключну правову проблему щодо строку звернення до суду з питань оскарження податкових повідомлень-рішень, оскільки правові висновки Верховного Суду у даній справі не мали єдності (1095 днів або шість місяців).
Правовими висновками Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, станом на дату подання позову, встановлений строк звернення до суду 1095 днів та шість місяців (відповідно до Великої Палати Верховного Суду), відповідно до норм ПК України. 
На підставі наданих позивачем доказів, та враховуючи обставину того, що станом на 29.04.2025 відсутній правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, судом відкрите провадження та встановлена обставина, що позивач звернувся в межах строку звернення до суду, на підставі чинних правових висновків Верховного Суду на момент подання позову (1095 днів).
Судом встановлена обставина в ухвалі про відкриття провадження, що строк звернення до суду не пропущений позивачем, оскільки позов відповідає вимогам КАС України.
У подальшому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.07.2025 у справі №500/2276/24 зробила висновок про те, що в адміністративному судочинстві можна виділити такі строки оскарження рішень / дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень:
1) якщо платник податків не оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку - строк звернення до суду становить 6 місяців (частина друга статті 122 КАС України);
2) якщо платник податків оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку, яке не стосується нарахування грошових зобов`язань (наприклад, блокування ПН; присвоєння ризикового статусу тощо), - строк звернення до суду становить 3 місяці (частина четверта статті 122 КАС України);
3) якщо платник податків оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку, яке передбачає нарахування грошових зобов`язань (наприклад, податкове повідомлення-рішення), - строк звернення до суду становить 1 місяць (пункт 56.19 статті 56 ПК України).
Таким чином, тільки станом на 16.07.2025 забезпечена єдність правових висновків щодо строку звернення до суду про оскарження податкових повідомлень-рішень контролюючого органу.
У той же час, Верховним Судом неодноразово сформований правовий висновок про заборону застосування нового правового висновку в сторону погіршення правового становища підвладної особи після подання позову та відкриття провадження (заборона повороту до гіршого), що викладено у постанові Верховного Суду від 18.07.2018 у справі №821/3514/15, від 11.10.2024 у справі №520/5147/19.
Зміна судової практики щодо нового тлумачення строків звернення до суду після подання позову та відкриття провадження не має зворотної сили в часі назад до вже поданого позову (постанова Верховного Суду від 28.05.2025 у справі №320/12137/20, від 13.02.2025 у справі №140/7202/21, від 20.06.2023 у справі №826/12784/13, від 10.05.2023 у справі №826/13078/18, від 11.05.2023 у справі №320/9639/20, від 31.03.2023 у справі №160/13068/20.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року N 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «LEGROS AND OTHERS v. FRANCE» (заява № 72173/17 та 17 інших) Європейський суд з прав людини зазначив, що ретроактивне застосування у справах, розгляд яких уже розпочався, правового висновку щодо тлумачення строків подання позову у податкових справах, що спричинило визнання позовів у цих справах неприйнятними – порушує Конвенцію:
«ii. Щодо застосування нового строку на оскарження до незавершених проваджень 
Далі Суд мав розглянути питання, чи застосування зміни судової практики до незавершених проваджень знехтувало принципом правової визначеності настільки, що це підірвало саму суть права заявників на ефективний засіб правового захисту. 
Суд зазначив, що на дату, коли заявники подали свої позови до адміністративних судів першої інстанції, строки звернення до суду визначалися положеннями статей R. 421-1, R. 421-3 та R. 421-5 Кодексу адміністративного судочинства, статтею 19 Закону від 12 квітня 2000 року про права громадян у відносинах з державними органами та статтями L. 112-3, L. 112-6 та R. 112-5 Кодексу взаємовідносин між громадськістю та державними органами. 
Крім того, в адміністративних судах існувала усталена судова практика, яка визначала умови, за яких міг бути встановлений строк для подання позову, і яка передбачала, у разі недотримання цих умов, можливість безстрокового оскарження окремих адміністративних рішень. Що стосується зловживання правом на оскарження, Суд зазначив, що ані чинне національне законодавство, ані судова практика не визнавали його підставою для визнання позовної заяви неприйнятною.
З огляду на вищевикладене Суд дійшов висновку, що застосування до провадження, що вже було розпочате, нового правила щодо строків, яке для заявників було як непередбачуваним у принципі, так і неминучим на практиці, обмежило їхнє право на доступ до суду настільки, що була порушена сама суть цього права, а отже мало місце порушення пункту 1 статті 6 Конвенції. 
Суд також визнав, що через неприйнятність скарг пана Legros, яка стала результатом ретроактивного застосування «розумного строку», що становило у цій справі порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, заявник не зміг захистити свої права щодо суті спору на стадії оскарження в судах апеляційної та касаційної інстанції. Внаслідок порушення прав заявника за пунктом 1 статті 6 Конвенції, справедливий баланс, якого вимагає стаття 1 Першого протоколу до Конвенції, було порушено на шкоду заявнику і, відповідно, мало місце порушення цієї статті.»
З урахуванням того, що станом на 29.04.2025 практика Верховного Суду щодо застосування строків звернення до суду відносно оскарження податкових повідомлень-рішень не мала єдності, судом констатований факт дотримання позивачем строку звернення до суду під час відкриття провадження.
Уточнений правовий висновок постанови Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.07.2025 у справі №500/2276/24 про уточнення строку звернення до суду для оскарження податкових повідомлень-рішень, не впливає на строк звернення до суду у цій справі, оскільки станом на дату подання позову 31.03.2025 таке тлумачення норм матеріального права відсутнє.
Отже, під час судового розгляду справи по суті та під час стадії ухвалення рішення у цій справі, суд не вбачає підстав для відступу від свого висновку викладеного в ухвалі від 29.04.2025 про дотримання позивачем строку звернення до суду.
Вважаючи, що відповідачем прийняті протиправні податкові повідомлення-рішення, позивач звернувся до суду з цим позовом до відповідача.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є Податковий кодекс України (далі - ПК України).
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Пунктом 121.1. статті 121 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень.
За приписами пункту 121.2 статті 121 ПК України ненадання відповіді на запит, неподання або подання не в повному обсязі платником податків, фінансовим агентом або іншою особою документів чи іншої інформації на запит контролюючого органу, надісланий відповідно до підстав, передбачених підпунктами 6-8 підпункту 73.3.1 пункту 73.3 статті 73 Кодексу, - тягне за собою накладення штрафу у 5 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, за кожний такий факт.
Неподання або подання не в повному обсязі платником податків документів чи іншої інформації на запит контролюючого органу в інших випадках, передбачених статтею 73 Кодексу, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, за кожний такий факт.
Сплата таких фінансових санкцій (штрафів) не звільняє особу від обов`язку подання інформації.
Отримання податкової інформації та направлення запитів контролюючими органами регламентовано статтею 73 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та Порядком періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року № 1245 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), якими визначено перелік підстав для направлення суб`єкту господарювання запиту про подання інформації, а також вимоги до його оформлення.
Згідно з абзацами першим-п`ятим пункту 73.3 статті 73 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про надання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.
Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і має містити:
1) підстави для надсилання запиту відповідно до цього пункту із зазначенням інформації, яка це підтверджує;
2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати;
3) печатку контролюючого органу.
Відповідно до підпункту 1 підпункту 73.3.1 пункту 73.3 статті 73 ПК України письмовий запит про надання інформації надсилається платнику податків або іншому суб`єкту інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, за результатами аналізу податкової інформації, отриманої у встановленому законом порядку, виявлено факти, які можуть свідчити про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, із обов`язковим зазначенням таких фактів у запиті.
Згідно з підпунктами 73.3.2, 73.3.3 пункту 73.3 статті 73 ПК України запит вважається належним чином врученим, якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані надавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом), у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Відповідно до підпункту 73.3.4 пункту 73.3 статті 73 ПК України у разі якщо запит складено з порушенням вимог, визначених абзацами першим - п`ятим пункту 73.3 статті 73 цього Кодексу, платник податків звільняється від обов`язку надання відповіді на такий запит.
У разі отримання платником податків запиту про надання інформації та її документального підтвердження, які вже надавалися цим платником податків за попередніми запитами цього контролюючого органу, такий платник податків має право надати контролюючому органу інформацію про дату та номер листа, якими зазначена інформація та її документальне підтвердження надавалися такому контролюючому органу. У такому разі платник податків звільняється від обов`язку надання інформації та її документального підтвердження в цій частині.
Інформація на запит контролюючого органу надається Національним банком України, банками, іншими фінансовими установами, небанківськими надавачами платіжних послуг, емітентами електронних грошей безоплатно у порядку та обсягах, встановлених законами України "Про банки і банківську діяльність" та «Про платіжні послуги".
Порядок отримання інформації контролюючими органами за їх письмовим запитом визначається Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 10 Порядку періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року № 1245 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), встановлено, що запит щодо отримання податкової інформації від платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин оформляється на бланку органу державної податкової служби та підписується керівником (його заступником або уповноваженою посадовою особою) зазначеного органу. У запиті зазначаються: посилання на норми закону, відповідно до яких орган державної податкової служби має право на отримання такої інформації; підстави для надіслання запиту; опис інформації, що запитується, та в разі потреби перелік документів, що її підтверджують.
Виходячи з аналізу наведених норм, вимоги, які висуваються до змісту запиту, є нормативно визначеними і розширеному тлумаченню не підлягають.
Згідно із підпунктом 14.1.56-2 пункту 14.1 статті 14 ПК України, електронний кабінет - сукупність інформаційно-телекомунікаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, призначених для взаємодії між платниками податків та державними, у тому числі контролюючими, органами з питань реалізації прав та обов`язків, визначених цим Кодексом та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, та нормативно-правовими актами, прийнятими на підставі та на виконання цього Кодексу та інших законів, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Взаємодія реалізується через:
портальне рішення для користувачів - платників податків, робота в якому здійснюється он-лайн (через мережу Інтернет у режимі реального часу) та не вимагає обов`язкового використання спеціалізованого клієнтського застосування;
портальне рішення для користувачів - державних органів, у тому числі контролюючих;
програмний інтерфейс (API), що дає змогу реалізувати повноту функціоналу електронного кабінету;
інші засоби, бази даних, реєстри, що ведуться в електронному вигляді, інформаційні, телекомунікаційні, інформаційно-телекомунікаційні системи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.
Відповідно до пункту 49.4 статті 49 Податкового кодексу України, платники податків, що належать до великих та середніх підприємств, подають податкові декларації контролюючому органу в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги".
Згідно із пунктом 42.4 статті 42 ПК України, листування контролюючих органів з платниками податків, зазначеними в абзаці першому цього пункту, які подали заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, а також з фінансовими агентами у випадках, визначених цим Кодексом, здійснюється засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" шляхом надіслання документа в електронний кабінет з одночасним надісланням платнику податків на його електронну адресу (адреси) інформації про вид документа, дату та час його надіслання в електронний кабінет.
Документ, надісланий контролюючим органом в електронний кабінет, вважається врученим платнику податків або фінансовому агенту, якщо він сформований з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" та є доступним в електронному кабінеті.
Датою вручення платнику податків або фінансовому агенту документа є дата, зазначена у квитанції про доставку у текстовому форматі, що відправляється з електронного кабінету автоматично та свідчить про дату та час доставки документа платнику податків/фінансовому агенту. У разі якщо доставка документа відбулася після 18 години, датою вручення документа платнику податків/фінансовому агенту вважається наступний робочий день. Якщо доставка відбулася у вихідний чи святковий день, датою вручення документа платнику податків/фінансовому агенту вважається перший робочий день, що настає за вихідним або святковим днем.
У разі неотримання контролюючим органом квитанції про доставку документа в електронний кабінет протягом двох робочих днів з дня його надіслання такий документ у паперовій формі на третій робочий день з дня відправлення з електронного кабінету надсилається за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків/фінансового агента рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручається платнику податків/фінансовому агенту (його представнику).
Пунктом 42.1 статті 42 ПК України, податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті.
Пунктом 42.2 статті 42 ПК України встановлено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Згідно із пунктом 42.5 статті 42 ПК України, у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику). 
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Електронний документообіг між платником податків та контролюючим органом здійснюється відповідно до цього Кодексу, законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" без укладення відповідного договору. Керівник платника податків визначає, змінює перелік уповноважених осіб платника податків, які наділяються правом підписання, подання, отримання ними документів та інформації через електронний кабінет від імені платника податків, та визначає їхні повноваження. Платник податків стає суб`єктом електронного документообігу після надсилання до контролюючого органу першого будь-якого електронного документа у встановленому форматі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Електронний документообіг між платником податків та контролюючим органом припиняється виключно у випадках:
отримання інформації від кваліфікованого надавача електронних довірчих послуг про завершення строку чинності (або скасування) кваліфікованого сертифіката відкритого ключа керівника платника податків;
отримання інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про зміну керівника платника податків;
отримання інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про державну реєстрацію припинення юридичної особи;
наявності в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків інформації про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця чи незалежної професійної діяльності фізичної особи;
наявності в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків інформації про закриття реєстраційного номера облікової картки платника податків у зв`язку зі смертю.
Порядок обміну електронними документами платника податків та контролюючого органу затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (пункт 42.6 статті 42 ПК України).
Відповідно до пункту 42-1.5 статті 42-1 ПК України, платник податків стає користувачем електронного кабінету та набуває право подавати звітність в електронній формі і вести листування засобами електронного зв`язку в електронній формі після проходження в електронному кабінеті електронної ідентифікації онлайн з використанням кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", або тих сервісів ідентифікації, використання яких дозволяється методологом електронного кабінету.
Платник податків (крім платника податків, який набув статусу електронного резидента (е-резидента), що пройшов ідентифікацію в електронному кабінеті, самостійно визначає спосіб взаємодії з контролюючим органом, а саме в загальному порядку чи в електронній формі, про що робить відповідну позначку в електронному кабінеті з одночасним обов`язковим зазначенням своєї електронної адреси (адрес). У разі зміни електронної адреси платник податків зобов`язаний не пізніше наступного робочого дня внести відповідні зміни до своїх облікових даних в електронному кабінеті.
Пунктом 69.2-2 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення ПК України визначено, що документ, надісланий контролюючим органом до електронного кабінету, вважається врученим платнику податків, якщо він сформований з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги".
Редакція пункту 79.2 статті 79 ПК України до 31.12.2016 визначала інші підстави, за яких документальна позапланова перевірка може розпочатись, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
Суд зазначає, що з 01.01.2017 набула чинності нова редакція п. 79.2 ст. 79 ПК України, яка визначає, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Тобто підстави, за яких контролюючий орган має право розпочати документальну позапланову невиїзну перевірку в порядку пункту 79.2 статті 79 ПК України у часі по-різному регулювали відносини:
до 31.12.2016 за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки;
з 01.01.2017 за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Згідно з пунктом 79.1 статті 79 ПК України, документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.
Як убачається зі змісту спірного наказу про проведення позапланової невиїзної документальної перевірки, підставою для його прийняття зазначено, зокрема, підпункт 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 ПК України.
Відповідно до підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності обставин, коли платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V цього Кодексу, та/або з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень..
Посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, зокрема, дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (підпункти 21.1.1, 21.1.4 пункту 21.1 статті 21 ПК України).
Глава 8 розділу ІІ ПК України визначає види перевірок, які можуть бути проведені контролюючими органами, а також порядок та процедуру їх проведення. Зокрема, встановлюється чітке розмежування щодо порядку допуску до виїзних та невиїзних перевірок, а також щодо місця проведення зазначених перевірок.
При цьому приписи ПК України в цій частині установлюють і певні правила поведінки при здійсненні перевірки як для суб`єкта владних повноважень, так і для платника податків, чітке дотримання яких вимагається задля забезпечення балансу між публічними і приватними інтересами.
Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової / позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова / позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу (пункт 77.6 статті 77, пункт 78.5 статті 78 ПК України).
Стаття 79 ПК України визначає особливості проведення документальної невиїзної перевірки. Пунктом 79.2 цієї статті встановлено, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. 
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
Варто зазначити, що право платника оскаржувати рішення контролюючого органу про проведення перевірки стосовно нього не залежить від виду перевірки. Реалізація такого права за відсутності обов`язку в контролюючого органу повідомляти про перевірку до її проведення була б неможливою.
Відповідно до пункту 79.3 статті 79 ПК України присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова.
Незважаючи на необов`язковість присутності платника податків під час проведення документальних невиїзних перевірок, останній все ж має право бути присутнім. Такий висновок узгоджується з приписами підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 ПК України, відповідно до якого платник податків має право бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом.
За наявності письмового звернення платника податків замість документальної невиїзної перевірки може проводитися документальна виїзна перевірка (пункт 79.5 статті 79 ПК).
Отже, у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної позапланової невиїзної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та вручення платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки (формальна підстава).
При цьому абзац другий пункту 79.2 статті 79 ПК визначає, що виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
Відповідно до підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, якщо отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
Згідно із підпунктом 78.1.2 пункту 78.1 статті 78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, якщо платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звітність для податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу, якщо їх подання передбачено законом.

ІV. ВИСНОВКИ СУДУ
Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.
Суд зазначає, що правовідносинам (предмету та підставам, що виникають у подібних (релевантних) обставинах) Верховний Суд неодноразово вже надавав свою оцінку у численних постановах. 
Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» 2 червня 2016 року № 1402-VIII, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Згідно із частиною 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У той же час різні правові висновки Верховного Суду ухвалені за індивідуальних, фактичних обставин кожної окремої справи та змісту відносин, що виникли під час спору між сторонами, і такі висновки Суду залежать, як від доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, так і від різних доказів, які надані сторонами суду, та обставин і фактів встановлених судом.
Таким чином, суд здійснює наступні висновки.
З урахуванням наведеного та з огляду на те, що обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач покликався на незаконність призначення та проведення перевірки, обставини дотримання контролюючим органом процедури проведення перевірки входять до предмету доказування для цілей вирішення цього спору й підлягають першочерговому та обов`язковому дослідженню.

Щодо обставин проведення документальної позапланової невиїзної перевірки.
Перевірка розпочалась з 05.09.2024, таким чином судом встановлені обставини дотримання контролюючим органом вимог пункту 79.2 статті 79 ПК України, оскільки повідомлення та наказ позивач отримала 16.08.2024 в порядку норм статті 42, 79 ПК України.
Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що обов`язку контролюючого органу щодо повідомлення платника податків про проведення відповідної перевірки кореспондує обов`язок такого платника добросовісно ставитись до отримання відповідної кореспонденції або повідомлень, крім того, необізнаність платника з наказом про проведення перевірки через нехтування або ухилення від виконання такого обов`язку без поважних причин не може бути в подальшому розцінена на користь останнього (постанова судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі №810/3116/18).
У постанові від 9 жовтня 2018 року у справі № 820/1864/17 Верховний Суд зазначив, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків. При цьому, такий висновок у справі № 820/1864/17 Верховний Суд висловлював також при встановленому судами попередніх інстанцій факті виконання контролюючим органом вимог чинного податкового законодавства щодо направлення копії наказу про проведення перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків.
Згідно із пунктом 42.5 статті 42 ПК України, у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Судом не встановлені обставини порушення повідомлення позивача про початок проведення перевірки у цій частині щодо вимог пункту 79.2 статті 79 ПК України.

Щодо підстав для призначення та проведення документальної позапланової невиїзної перевірки на підставі запиту контролюючого органу.
Суд зазначає, що подібні спірні правовідносини вже мали місце стосовно направлення запиту Головним управлінням ДПС у Полтавській області про надання інформації №15620/6/16-31-24-14-08 від 06.05.2024 без печатки контролюючого органу фізичні особі платнику податків щодо порушення податкового обліку за 2023, які є подібними до обставин цієї справи та були предметом розгляду у постанові Другого апеляційного адміністративного суду 11 грудня 2025 року у справі № 440/15614/24.
З огляду на викладене суд висновує наступне.
Відповідно до пп.78.1.1, пп.78.1.2 п.78.1 ст.78, ст.79 ПК України, прийнятий наказ Головного управління ДПС у Полтавській області від 31.07.2024 №2168-п про призначення та проведення документальної позапланової невиїзної перевірки.
Відповідно до підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, якщо отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
Таким чином, підставою для проведення позапланової перевірки на підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України є обов`язкове направлення запиту платнику податків в порядку статті 73 ПК України.
Судом встановлена обставина, що запит Головного управління ДПС у Полтавській області від 06.05.2024 №15680/6/16-31-24-08-08, який направлений позивачу перед початком та призначенням перевірки, не містить гербової печатки контролюючого органу, як це визначено ПК України.
Разом з тим, оглядом оригіналів запиту у судовому засіданні, що наданий до суду відповідачем у порівнянні із засвідченою відповідачем копією наданого позивачем, встановлено, що запит від 06.05.2024 №15680/6/16-31-24-08-08 не містить печатки контролюючого органу, як це передбачено абзацом п`ятим пункту 73.3 статті 73 Податкового кодексу України, оскільки оригінали запитів надані контролюючим органом візуально відрізняються від засвідченої відповідачем копії запиту, яка надана адвокату представнику позивача на його запит, що свідчить про те, що станом до моменту виникнення цього спору, відсутній запит із печаткою контролюючого органу.
Також суд враховує суперечливу поведінку відповідача, яка проявилась у діях контролюючого органу під час надання адвокату позивача засвідченої копії запиту, оскільки працівник відповідача, яка допитана як свідок, повідомила суду, що виготовила та засвідчила копію запиту із сканованої електронної копії запиту, яка надана їй невідомим працівником контролюючого органу, і не виготовляла копію із оригіналу письмового доказу – запиту від 06.05.2024 №15680/6/16-31-24-08-08.
Оригінал запиту, який відповідає електронній копії запиту, з якої свідок виготовила засвідчену копії запиту для адвоката, відповідачем суду не наданий, а надані два примірники оригіналів запиту (внутрішній для органу та для позивача) відрізняються від засвідченої копії запиту, яка надана адвокату.
Додатково суд враховує, що відповідач надав до суду конверт, в якому направлявся запит від 06.05.2024 №15680/6/16-31-24-08-08 позивачу, у відкритому стані вже після виникнення цього спору, тобто наявна висока вірогідність того, що контролюючий орган міг проставити печатку на другій сторінці запиту, або замінити сторінку після подання позову у цій справі. Така вірогідність відповідає такому положенню доказу, як його достовірність, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 75 КАС України). Відкритий конверт не дає можливості суду встановити обставину, що запит, який направлений позивачу містив печатку контролюючого органу і до такого запиту не вносились зміни після виникнення спору до моменту його безпосереднього огляду судом.
Суд також звертає увагу на ту обставину, що представник відповідача в судовому засіданні надав суперечливі пояснення, від яких потім відмовився, як помилкових, і які спростував керівник відповідача, що відповідь на запит адвоката не направлялась поштою, з метою нівелювання доказу наданого адвокатом суду – засвідченої відповідачем копії запиту від 06.05.2024 №15680/6/16-31-24-08-08.
З урахуванням викладених вище обставин, суд стверджує, що позивач надав достовірні, належні та допустимі докази того, що запит відповідача від 06.05.2024 №15680/6/16-31-24-08-08 не містив гербової печатки контролюючого органу до моменту подання позову у цій справі.
У силу норми закону підпункту 73.3.4 пункту 73.3 статті 73 ПК України, платник податків позивач звільняється від обов`язку надання відповіді на такий запит, оскільки у цьому запиті відсутній такий обов`язковий елемент як печатка контролюючого органу.
Відповідачем прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення саме у зв`язку з ненаданням до податкових органів відповіді на письмовий запит про надання інформації та прийняті податкові повідомлення-рішення внаслідок ненадання позивачем контролюючому органу первинних документів за 2023 рік.
Відповідачем не доведені належними і допустимими доказами правомірність прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень про застосування до позивача штрафної санкції за не надання до контролюючому органу первинних документів за 2023 рік у відповідності до абз.1 п. 121.1 статті 121 Податкового кодексу України та про застосування до позивача штрафної санкції у розмірі за ненадання до податкових органів відповіді на письмовий запит про надання інформації.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 09.04.2019 у справі №804/5722/16.
Оскільки у даному випадку запит Головного управління ДПС в Полтавській області від 06.05.2024 №15680/6/16-31-24-08-08 не містить печатки контролюючого органу, як це визначено абзацом п`ятим пункту 73.3 статті 73 Податкового кодексу України, і, відповідно до підпункту 73.3.4 пункту 73.3 статті 73 ПК України, платник податків позивач звільнений від обов`язку надання відповіді на такий запит.
Відтак цей письмовий запит Головного управління ДПС в Полтавській області від 06.05.2024 №15680/6/16-31-24-08-08 не є обов`язковим для платника податку позивача та останній не мав обов`язку протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту, надавати відповідь на цей запит контролюючого органу.
Крім того, щодо такої підстави для призначення документальної позапланової невиїзної перевірки, як те, що платником податків позивача не подана в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звітність для податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу, подання яких передбачено законом, то у даному випадку такі висновки Головного управління ДПС в Полтавській області на стадії призначення документальної перевірки є передчасними та необґрунтованими, оскільки в силу підпункту 75.1.2 пункті 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а отже, у спірному випадку питання щодо того, чи встановлений законом для позивача обов`язок подання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2023 рік контролюючий орган міг встановити виключно за результатами проведеної документальної позапланової перевірки, а не на етапі призначення такої документальної позапланової перевірки, оскільки на цьому етапі правова природа коштів, що надійшла на рахунок позивача контролюючому органу була невідомою, тоді як позивач в силу закону, а саме в силу підпункту 73.3.4 пункту 73.3 статті 73 ПК України, не мав обов`язку протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту, надавати відповідь на цей запит контролюючого органу, про що детально описано вище.
Зважаючи на викладене вище, посилання контролюючого органу в наказі на підпункт 78.1.1, 78.1.2 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, як на підставу для призначення документальної позапланової перевірки, є помилковими.
Посадовою особою Головного управління ДПС в Полтавській області саме на підставі наказу відповідача проведена документальна позапланова невиїзна перевірка платника податків-фізичної особи позивача, за результатами якої складений акт перевірки, на підставі цього акту, у свою чергу, контролюючим органом прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення.
Відповідно до частин 1, 2 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 74 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Отже, запит, наказ та акт перевірки, є недопустимим доказом у розумінні статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №816/228/17 зазначено, що неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.
У вказаному висновку Великої Палати Верховного Суду не йдеться про те, що підтвердження обґрунтованості висновків по суті виявлених порушень за результатами проведеної перевірки нівелює правове значення та наслідки всіх процедурних порушень, допущених контролюючим органом під час призначення та/або проведення перевірок.
Разом з тим, постанова Великої Палати Верховного Суду не містить визначення конкретних критеріїв, за яких допущені контролюючим органом процедурні порушення є такими, що впливають або об`єктивно можуть впливати на висновки, здійснені за наслідками перевірки. Відповідно, оцінка заявлених (виявлених) процедурних порушень здійснюється судом в кожній конкретній справі.
До того ж Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 вересня 2021 року у справі №816/228/17 підтримала усталену в судовій практиці позицію, що нормами ПК України з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів установлено умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки.
Верховним Судом сформована єдність у правовому висновку, усталена та послідовна практика про те, що відсутність печатки на письмовому запиті направленому контролюючим органом на адресу позивача не можна віднести до недоліків, випадково допущених при їх оформленні, і за таких обставин платник податку має право не надавати відповідь на такий запит, оскільки відсутній обов`язковий реквізит - печатка контролюючого органу. Відсутність законного запиту призводить до подальшої протиправності призначення перевірки на підставі направлення такого запиту контролюючим органом.
Порушення процедури призначення перевірки дає підстави для висновку про незаконність її проведення, що достатньою підставою для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень контролюючого органу.
Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду висловленого під час розгляду аналогічних правовідносин (постанова від 26.02.2019 у справі №826/9082/15, від 16.04.2020 у справі № 812/1681/16).
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суд у постанові від 21 лютого 2020 року у справі № 826/17123/18, сформував правовий висновок, відповідно до якого, оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень.
У постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 520/8836/18, окрім наведених вище висновків Верховний Суд зазначив, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Таким чином, податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню. Встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, є достатніми для висновку про протиправність такого рішення. З урахуванням цього Суд касаційної інстанції зазначив про відсутність необхідності перевірки порушення позивачем вимог ПК України, як підстави для донарахування суми грошового зобов`язання.
У цій справі застосовними є висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 520/8836/18, ухваленої складом судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, відповідно до яких контролюючі органи та їх посадові особи при виконанні владних повноважень, у тому числі при прийнятті наказів та проведенні перевірок, зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Податковим кодексом України, та не допускати згідно зі статтею 21 ПК України порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій. Перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом.
Таким чином, податкові повідомлення-рішення, прийняті за наслідками перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не можуть вважатись правомірними та підлягають скасуванню.
Такі висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 27.06.2024 у справі №360/5907/21.
Частинами 1, 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до доктрини з умовною назвою "плоди отруйного дерева", сформульованої Європейським судом з прав людини у справах "Гефген проти Німеччини", "Нечипорук і Йонкало проти України", "Яременко проти України", якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з цих джерел, будуть такими ж. Докази, отримані з порушенням встановленого порядку, призводять до несправедливості процесу в цілому, незалежно від їх доказової сили. У рішеннях у справах "Балицький проти України", "Тейксейра де Кастро проти Португалії", "Шабельник проти України" ЄСПЛ застосував різновид цієї доктрини та вказав, що визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не було б отримано, якби не було отримано перших. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19 серпня 2018 року (справа №822/573/17), від 27 листопада 2018 року (справа №805/2601/16-а), від 21 березня 2019 року (справа №809/531/18) та від 17 червня 2020 року (справа №826/5011/18).
У спірному випадку акт перевірки, на підставі якого прийняті оспорювані податкові повідомлення-рішення, не був би гарантовано складений відповідачем у інший спосіб, як тільки внаслідок проведення позапланової документальної невиїзної перевірки, яка була призначена та проведена на підставі наказу, прийнятого відповідачем з порушенням вимог статті 19 Конституції України та статей 73, 78 Податкового кодексу України.
Пункт 81.1 статті 81 ПК України встановлює таку обов`язкову умову, яка надає право посадовим особам контролюючого органу приступити до проведення зокрема документальної виїзної перевірки, як наявність підстави для її проведення, визначену цим Кодексом.
Недодержання такої умови є істотним порушенням, яке виключає легальність контрольного заходу і його результатів.
Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29.01.2025 у справі №320/19150/23.
Порушення, допущені при призначенні та проведенні без встановлених законом підстав позапланової документальної невиїзної перевірки, оформленої актом перевірки, об`єктивно вплинули на обґрунтованість і законність прийнятих за результатами цієї перевірки податкових повідомлень-рішень, оскільки акт перевірки, на підставі якого прийнято спірні податкові повідомлення-рішення, є недопустимим доказом у розумінні статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України.
Невиконання Головним управлінням ДПС в Полтавській області вимог закону щодо підстав для проведення документальної позапланової невиїзної перевірки свідчить про незаконність перевірки та не породження нею правових наслідків.
Допущені податковим органом процедурні порушення вплинули на обґрунтованість і законність оскаржуваних у цій справі індивідуальних актів, тому суд дійшов висновку про їх достатність для визнання протиправними та скасування спірних рішень контролюючого органу.
Такий висновок узгоджується з підходами Верховного Суду, викладеними у постановах від 21 лютого 2020 року у справі № 826/17123/18, від 22 вересня 2020 року у справі № 520/8836/18, від 28 травня 2020 року у справі № 818/532/16.
У постанові від 28 жовтня 2021 року у справі № 810/3099/18 Верховний Суд висловився, що не можна не погодитись, що наслідки перевірки, яка не мала бути призначена і проведена, якби відповідач діяв відповідно до вимог законодавства, є також незаконними і не можуть створювати правових наслідків такої.
Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 20.01.2025 у справі № 140/34881/23.
Внаслідок протиправної перевірки, здійсненої контролюючим органом, суд не надає оцінку суті порушення податкового законодавства у цій справі, всі негативні наслідки суд покладає на відповідача.
З огляду на все викладене вище, зважаючи, що запит складено контролюючим органом з порушенням вимог, визначених абзацом п`ятим пункту 73.3 статті 73 Податкового кодексу України, тому в силу норми закону - підпункту 73.3.4 пункту 73.3. статті 73 Податкового кодексу України платник податків позивач звільнений від обов`язку надання відповіді на такий запит, а також враховуючи, що допущені відповідачем порушення вимог закону щодо призначення позапланової документальної невиїзної перевірки, оформленої актом перевірки, призводять до відсутності правових наслідків такої, акт перевірки не є допустимим доказом на підтвердження фактів порушень, за які оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями до позивача застосовано штрафні санкції та визначені грошові зобов`язання, відповідачем не доведена правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, як визначено частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Полтавській області №000155052406 від 30.10.2024, №000155062406 від 30.10.2024, №000155072406 від 30.10.2024, №000155082406 від 30.10.2024, №000155102406 від 30.10.2024 є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо доводів позивача, що запит підписаний неуповноваженою особою.
Відповідачем не надані докази того, що станом на момент підписання запиту від 06.05.2024 №15680/6/16-31-24-08-08 уповноваженою особою контролюючого органу Іриною Моісеєвою, відомості про делеговані їй повноваження наказом Головного управління ДПС у Полтавській області №233 від 17.08.2022 включені до «Інформація щодо переліку посадових (службових) осіб, уповноважених начальником Головного управління ДПС у Полтавській області на виконання делегованих повноважень з 01.01.2021» та офіційно опубліковані на вебсторінці субсайту Головного управління ДПС у Полтавській області.
Чинність наказу Головного управління ДПС у Полтавській області №233 від 17.08.2022 не відміняє обов`язку контролюючого органу визначеного підпунктом 21.1.8 пункту 21.1 статті 21 ПК України, оприлюднювати на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, перелік уповноважених осіб контролюючих органів, визначених підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, та переданих таким особам функцій у випадках, передбачених цим Кодексом.
Одночасно, з огляду на встановлені судом вище порушення порядку проведення перевірки (процедурні порушення), які є достатніми та самостійними (несуть кумулятивний ефект) для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень, то суд з метою процесуальної економії не вважає за доцільне перейти до висновку щодо наявності цього порушення та його впливу на оспорювані податкові повідомлення-рішення, оскільки судом встановлені інші автономні порушення порядку проведення перевірки, які є достатніми для вирішення цього спору по суті.

Щодо можливості повторного проведення перевірки відповідачем за спірний період.
Пункт 78.2 статті 78 ПК України, визначає, що контролюючим органам забороняється проводити документальні позапланові перевірки, які передбачені підпунктами 78.1.1, 78.1.4, 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, у разі, якщо питання, що є предметом такої перевірки, були охоплені під час попередніх перевірок платника податків. 
Відповідно до пункту 102.1 статті 102 ПК України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки відповідно до статей 39 і 39-2, застосування вимог пункту 141.4 статті 141 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. 
У випадку відсутності подання платником податку декларації, то строк давності не розпочинається, і у такому разі контролюючий орган має право провести перевірку без обмеження такого строку у часі.
Суд зазначає, що повноваження із призначення та проведення перевірки позивача є виключною компетенцією контролюючого органу і відповідач не позбавлений можливості у подальшому перевірити дані операції та податковий облік позивача в межах строку давності та за наявності відповідних підстав встановлених ПК України (подібні правові позиції Верховного Суду у постановах від 12 липня 2023 року у справі № 320/630/22, від 21 вересня 2023 року у справі №420/5325/22 від 18 червня 2024 року у справі № 200/1769/22 щодо можливості повторної перевірки платника податку після завершення забороняючих підстав).

Щодо відсутності правових підстав для надання висновку щодо суті порушення визначеного в акті перевірки та застосуванню норм матеріального права.
За змістом статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У пункті 83 постанови від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.
Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Chahal проти Об`єднаного королівства" (заява №22414/93) зазначив, що ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист (параграф 145).
Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (параграф 75 рішення Європейського суду з прав людини від 05 квітня 2005 у справі "Афанасьєв проти України").
За загальним процесуальним правилом «один спір - одна справа», що відповідає принципу «процесуальної економії», суд повинен ухвалювати одне судове рішення, щоб один спір вирішувався судами лише один раз, якщо є станом на момент ухвалення рішення судом по суті спору всі необхідні для цього підстави та встановлені обставини.
Суд висновує, що з урахуванням викладених висновків Верховного Суду, у суду відсутній обов`язок додаткового встановлювати наявність чи відсутність порушень податкового обліку, які визначені у висновку акту перевірки, оскільки такий докази визнаний судом як недопустимий.

Висновки суду щодо спору.
Суд не застосовує у даному випадку надмірний формалізм щодо дотримання процедури.
Саме кумулятивний (сумарний, сукупний) ефект допущених відповідачем порушень дозволяє стверджувати, що оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень містить ознаки свавільного (недобросовісного) рішення.
Суд зазначає, що в адміністративному судочинстві добросовісність (несвавільність, розумність, справедливість) рішення суб`єкта владних повноважень означає, що при його прийнятті повинен бути застосований певний стандарт поведінки посадових осіб, що характеризується законністю, транспарентністю та повагою до прав та інтересів суб`єкта приватного права (від лат. Uberrimafides - найбільш добросовісний).
Подібний висновок ухвалений Верховним Судом у постанові 23 січня 2025 року у справі №240/32993/23.
Одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності. Цей принцип має різні прояви. 
Зокрема, він є одним з визначальних принципів "доброго врядування" і "належної адміністрації" (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до "якості" закону).
Добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) - це певний стандарт поведінки, засада використання та захисту цивільних прав, якій корелює принцип добросовісності у пункт 5 частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України під час перевірки рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. Цивільні права у публічно-правовому спорі захищаються в адміністративній юстиції.
Принципи адміністративної процедури є добросовісність і розсудливість (п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України “Про адміністративну процедуру” 17 лютого 2022 року № 2073-IX).
Стаття 10 Закону України “Про адміністративну процедуру” пояснює добросовісність і розсудливість в адміністративній процедурі. Адміністративний орган зобов`язаний діяти добросовісно для досягнення мети, визначеної законом. Адміністративний орган при здійсненні адміністративного провадження повинен діяти, керуючись здоровим глуздом, логікою та загальноприйнятими нормами моралі, з дотриманням вимог законодавства. Особа зобов`язана здійснювати надані їй права добросовісно та не зловживати ними.
Принципу добросовісності (“bona fides”) корелюють доктрина римського права “venire contra factum proprium” (заборони суперечливої поведінки, інша назва принцип “естопель”) ґрунтується ще на римських максимах - “non concedit venire contra factum proprium” (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці), “nemo auditur propriam turpitudinem allegans” (ніхто не може посилатися на власну ганебність або провину, щоб отримати перевагу в суді або в правових питаннях – тобто заборони отримувати вигоду від власної неправомірної поведінки). 
В основі зазначених доктрин знаходиться принцип добросовісності.
Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland),заява №10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява №36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), пункту 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункт 58, "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип "належного урядування" може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (наприклад, рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), пункту 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (зазначені вище рішення у справах "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункт 53 та "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), пункт 38).
Встановлені судом порушення порядку проведення документальної позапланової невиїзної перевірки є самостійною та достатньою підставою для скасування саме цих оспорюваних податковихповідомлень-рішень і виключно саме у цій справі.
Відповідно до статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 73 КАС встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частин першої, третьої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 9 КАС України).
Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимог и та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції». Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».
За загальними вимогами, які висуваються до акта індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.
Європейський суд з прав людини у пункті 36 рішення у справі “Суомінен проти Фінляндії” (Suominen v. Finland), від 01.07.2003 року №37801/97 вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.
Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.
При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.
Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.
Інші доводи сторін не впливають на висновки суду у цьому рішенні.
Згідно із ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
У розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Таки чином, в контексті обставин цієї справи судом надана оцінка та відповідь на всі доводи позивача та відповідача, які можуть вплинути на правильне вирішення спору.
Суд задовольняє позовні вимоги, визнає протиправним та скасовує податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Полтавській області №000155052406 від 30.10.2024, №000155062406 від 30.10.2024, №000155072406 від 30.10.2024, №000155082406 від 30.10.2024, №000155102406 від 30.10.2024.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Судові витрати на правничу допомогу у справі не заявлені.
Позовні вимоги у цій справі є майновими, які є окремими за кожним податковим повідомленням-рішенням, у той же час суд враховує, що порушення фактично не становлять самостійних окремих епізодів, а пов`язані однією підставою та обставиною – інформацією від Національного Банку України та ненаданням документів під час документальної позапланової невиїзної перевірки, та визначені на підставі одного акту перевірки та внаслідок спільних єдиних обставин.
З огляду на викладене, суд не обраховує судовий збір за кожною окремою майновою вимогою на підставі кожного окремого податкового повідомлення-рішення у цій справі з урахуванням її фактичних індивідуальних обставин, і не застосовує висновок Верховного Суду в ухвалі від 14.05.2018 у справі №818/1229/17, якою залишив без змін ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 04.09.2017 (визначення розміру судового збору за кожну окрему майнову вимогу від кожного окремого податкового повідомлення-рішення).
Суд обраховує загальну суму майнових вимог (1728646,37 грн.) за кожним податковим повідомленням-рішенням, як за одну єдину майнову вимогу, не обраховуючи судовий збір окремо за кожним податковим повідомленням-рішенням, за котловим методом, і розмір судового збору становить максимальну суму для фізичної особи – 15140,00 грн. за подання позову у цій справі.
Суд відстрочив позивачу сплату судового збору до ухвалення рішення у цій справі.
Статтею 133 КАС України визначено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк. Якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.
Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Разом з цим, як визначено частиною восьмою цієї статті, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Передумовою для виникнення цього спору є протиправне рішення контролюючого органу щодо протиправних рішень, а позов носив майновий характер, суд вважає за необхідне стягнути до Державного бюджету України судові витрати у розмірі 15140,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
На підставі викладеного та керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У Х В А Л И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_7 ) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, буд. 4, м. Полтава, 36014, код ЄДРПОУ ВП: 44057192) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 30.10.2024 №000155052406, №000155062406, №000155072406, №000155082406, №000155102406.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області до Державного бюджету України (стягувач: Державна судова адміністрація України, одержувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код ЄДРПОУ одержувача 37993783, банк одержувача Казначейство України (ЕАП), рахунок одержувача UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету 22030106) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 15140,00 грн. (п`ятнадцять тисяч сто сорок гривень 00 копійок).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду;
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення суду складене 03 березня 2026 року.

Головуючий суддя	 	В.І. Бевза