ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

10 квітня 2026 року	Справа №160/1306/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Врони О. В. 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просить: 
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №1839953-2415-0462 від 01.07.2025 року;
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №1839958-2415-0462 від 0.07.2025 року.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що висновки контролюючого органу є безпідставними, такими, що суперечать фактичним обставинам справи та діючим нормам законодавства. Зазначає, що нежитлове приміщення, яке належить їй на праві власності, використовується безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, що в розумінні підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України) не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.01.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №160/1306/26 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).
Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області подано до суду відзив на позовну заяву.
Відповідач не погоджується з позовними вимогами з наступних підстав.
Рішенням 34-тої сесії 8-го скликання від 15.07.2022 та Рішенням 53-тої сесії 8-го скликання від 14.07.2023 Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області "Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Кам`янопотоківської сільської ради на 2023-2024 роки" встановлено ставку податку стосовно: нежитлової нерухомості (будівлі сільськогосподарського призначення інші) в розмірі 1% від мінімальної заробітної плати.
Будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, звільнені від оподаткування.
Положення підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлюють, що не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 (далі –Класифікатор ДК 018-2000), затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 №507, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Повідомлено, що відповідно до п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки: ж) будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Класифікатора, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Об`єктами класифікації в ДК018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.
Згідно з ДК 018-2000 до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) належать будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності (наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та інші).
Доказів того, що належна позивачу нежитлова будівля відноситься до даного класу матеріали справи не містять.
Позивачем на підтвердження факту використання оподатковуваного об`єкту нерухомості протягом податкового періоду –2021-2023 року за призначенням у сільськогосподарській діяльності не надано до суду жодних документів, які б свідчили про здійснення відповідних сільськогосподарських операцій, виготовлення, реалізацію продукції та її складське зберігання.
09.02.2026 від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області подано клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку з порушенням позивачем ч. 2 ст. 122 КАС України при зверненні з позовом до суду.
Спірні податкові повідомлення рішення вважаються врученими позивачу належним чином 12.07.2025р. Позивачем не вказано поважних причин пропуску строку для звернення до адміністративного суду.
При вирішенні вказаного питання, суд виходить з наступного.
За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
При цьому, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
За загальним правилом перебіг строку звернення до адміністративного суду починається з дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла та повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
27 січня 2022 року Верховним Судом ухвалена постанова у справі № 160/11673/20. У ній Верховний Суд відступив від попередніх висновків та зазначив, що процесуальний строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних санкцій) у разі, якщо платник податків не використовував процедуру досудового вирішення спору (адміністративного оскарження), визначається ч. 2 ст. 122 КАС України становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Як вбачається з матеріалів справи, спірні податкові повідомлення-рішення були отримані позивачем 12.07.2025, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №0601168755647.
Отже, останнім днем подання позовної заяви до суду є 11.01.2026.
Позовна заява направлена позивачем до Дніпропетровського окружного адміністративного суду 15.01.2026 відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 3962503114582.
У рішенні по справі «Іліан проти Туреччини» Європейський суд з прав людини наголошує, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.
В ухвалі від 18.09.2020 року у справі № 11-119сап20 Велика Палата Верховного Суду вказувала, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.
Суд враховує запровадження 24.02.2022 року в Україні воєнного стану, що впливає на діяльність держави та людини.
Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 введено в Україні воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який продовжено і на цей час.
Суд враховує правову позицію Верховного Суду висловлену у постановах від 05.05.2022 року у справі № 914/2652/19, від 30.03.2021 року справа № 520/11044/19. Верховний Суд вказував, що оцінюючи поведінку позивача та обставини справи в сукупності, залишення позову без розгляду та позбавлення позивача права на звернення до суду через пропуск строку у зв`язку із тим, що він очікував і розраховував на ухвалення судового рішення та вирішення його справи, було б явно непропорційним та може вказувати на надмірний формалізм у такому важливому питанні, як доступ до правосуддя.
Зважаючи на те, що позивач мешкає у Дніпровському районі Дніпропетровської області, який постійно перебуває під атаками російських військ, суд зважаючи на незначене порушення строку звернення до суду позивачем, відхиляє клопотання відповідача про залишення позову без розгляду.
Ухвалою суду від 26.03.2026 продовжено процесуальний строк розгляду справи на розумний строк, достатній для всебічного та повного розгляду справив.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 -позивач (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебуває на податковому обліку в ГУ ДПС (Дніпровська ДПІ), як платник податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, позивач є власником об`єкту нежитлової нерухомості, а саме: нежитлової будівлі, корівника загальною площею 511,2 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , приватна форма власності , розмір частки 1/1. Дата державної реєстрації - 08.02.2022.
За заявою позивача рішенням Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 14.11.2014 №17 надано ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,30 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться під будівлею корівника в межах АДРЕСА_1 із земель ненаданих у власність та користування (землі під господарськими дворами) в межах населених пунктів на території Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області.
Рішенням Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 15.07.2022 «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Кам`янопотоківської сільської ради на 2023 рік» і рішенням Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 14.07.2023 «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Кам`янопотоківської сільської ради на 2024 рік» встановлено ставку податку стосовно: - нежитлової нерухомості (будівлі сільськогосподарського призначення інші) в розмірі 1% від мінімальної заробітної плати.
При цьому під поміткою вказано, що об`єкти нерухомості, що класифікуються за цим Будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, звільнені від оподаткування.
На підставі вказаної інформації, керуючись пп. 266.7.1 п.266.7 ст. 266 ПК України Головним управління ДПС у Дніпропетровській області платнику податків сформовано податкові повідомлення – рішення (форма Ф):
за 2023 рік: податкове повідомлення-рішення від 01.07.2025 №1839953-2415-0462-UA53020070000049284 на суму 34250,40 грн (6700,00x1%x511,2=34250,40), за об`єкт нежитлової нерухомості загальною площею 511,2 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 ;
за 2024 рік: податкове повідомлення-рішення від 01.07.2025 №1839958-2415-0462-UA53020070000049284 на суму 36295,20 грн (7100,00x1%x511,2=36295,20), за об`єкт нежитлової нерухомості загальною площею 511,2 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 .
Вважаючи прийняті контролюючим органом вищезазначені податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач за захистом своїх порушених прав і інтересів звернулася з позовом до суду.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (пункт 1.1. статті 1 ПК України).
У ст. 16 ПК України визначені зобов`язання платників податків, один з яких зобов`язує, зокрема, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Статтею 265 ПК України визначено, що податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.
Порядок нарахування та сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначено ст. 266 Податкового кодексу України із змінами та доповненнями .
За п. п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Відповідно до п. п. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Підпунктом 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК України визначено, що базою оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток, які перебувають у власності фізичних осіб. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (п. п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України).
Позивач посилається на те, що нежитлова будівля корівника віднесена до класу нежитлові сільськогосподарські будівлі, а земельна ділянка, на якій розташований корівник виділена їй для ведення особистого селянського господарства.
Підпунктом «ж» підп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Нежитлові сільськогосподарські будівлі" (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Наказом Міністерства економіки України 16.05.2023 №3573 затверджено Національний класифікатор НК 018:2023 "Класифікатор будівель і споруд", який включає в себе клас 1271 Нежитлові сільськогосподарські будівлі, до якого входять: будівлі, призначені для сільськогосподарської діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, конюшні, розплідники, промислові курники, зерносховища, ангари та фермерські господарські будівлі, погреби, виноробні заводи, винні чани, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо.
За змістом підп. г) п. 30.9 ст. 30 ПК України звільнення від сплати податку та збору - це одна із форм надання податкової пільги.
Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 ПК України).
Відтак, пільга, встановлена підп «ж» підп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності. 
Верховний Суд у постановах від 22 квітня 2020 року у справі №540/2206/19, від 21 жовтня 2020 року у справі № 806/2686/18, від 17 лютого 2021 року у справі № 820/3707/17 зазначив, що правовий аналіз цієї норми зумовлює висновок, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. Тобто, застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у абз. ж) пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, законодавець ключовими критеріями обрав сукупність дотримання трьох обов`язкових умов: 1) віднесення будівлі до класу будівель сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства; 2) власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником; 3) вказані будівлі не здаються в оренду, лізинг, позичку.
Виходячи зі змісту підп."ж" підп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України його застосування передбачає наявність двох умов: власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником; об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Абзацом 11 ст. 1 Закону України від 18 січня 2001 року №2238-ІІІ «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років» (Закон № 2238-ІІІ) визначено, що сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власно виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.
За визначенням у ст. 1 Закону України від 23.09.2008 № 575-VI «Про сільськогосподарський перепис» виробниками сільськогосподарської продукції є сільськогосподарські товаровиробники, фізичні особи (у тому числі домогосподарства, фізичні особи, що здійснюють діяльність, пов`язану з веденням особистого селянського господарства, самозайняті особи у сфері сільського господарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю.
Відповідно до підп. 14.1.234 п. 14.1 ст. 14 ПК України сільськогосподарська продукція (сільськогосподарські товари) - продукція/ товари, що підпадають під визначення груп 1 - 24 УКТ ЗЕД, якщо при цьому такі товари (продукція) вирощуються, відгодовуються, виловлюються, збираються, виготовляються, виробляються, переробляються безпосередньо виробником цих товарів (продукції), а також продукти обробки та переробки цих товарів (продукції), якщо вони були придбані або вироблені на власних або орендованих потужностях (площах) для продажу, переробки або внутрішньогосподарського споживання.
Сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання. (підп.14.1.235 п.14.1 ст. 14 ПК України).
Отже, до фізичних осіб - сільськогосподарських товаровиробників з метою визначення об`єкта оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, згідно з абзацом ж) підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України відносяться фізичні особи - підприємці, які займаються виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власно виробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснюють операції з її постачання.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про особисте селянське господарство» від 15 травня 2003 року № 742-ІV (Закон № 742-ІV) особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму.
Члени особистого селянського господарства здійснюють діяльність на свій розсуд і ризик у межах встановленого правового господарського порядку, дотримуючись вимог цього Закону, законів України, інших нормативно-правових актів.
Діяльність, пов`язана з веденням особистого селянського господарства, не відноситься до підприємницької діяльності (ст. 1 Закону № 742-ІV).
В постанові Верховного Суду від 11 квітня 2023 року у справі №380/2434/20 зроблено висновок, що передбачена підпунктом «ж» підп. 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України пільга стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.
В постанові Верховного Суду від 18.09.2025 у справі № 340/4394/24 зроблено висновок, що такий підхід у розумінні норми, про яку йдеться, випливає з того, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет - будівлі сільськогосподарського призначення (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі сільськогосподарського призначення, тобто будівлі які використовуються для сільського господарства.
Тобто ключовим питанням в цій справі є встановлення факту функціонального використання будівель в сільськогосподарській діяльності позивача.
Позивачем не доведено жодними доказами статус сільськогосподарського товаровиробника для застосування пільги у вигляді звільнення від оподаткування податком. Матеріалами справи не підтверджується, що позивач займається виробництвом сільськогосподарської продукції, її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання, тобто є саме товаровиробником. 
Отже, не встановлено підстав для застосування приписів податкового законодавства, якими визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Нежитлові сільськогосподарські будівлі" (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Пільга, передбачена підп. «ж» підп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України не може бути застосована до фізичних осіб, які проводять індивідуальну діяльність з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків.
За правовим висновком Верховного Суду у постанові від 11.04.2023 у справі №380/18104/21 фізична особа, яка є лише власником нерухомості відповідного класу і не займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією, не звільняється від сплати податку на нерухомість за підпунктом ж) підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Таким чином, при визначенні права на пільгу, передбачену підпунктом ж) підп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, значення має не тільки вид нерухомості (зокрема, її призначення), а й безпосередньо вид діяльності, якою займається платник податку, тобто чи відноситься він до сільськогосподарських товаровиробників.
Позивач не знаходиться на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області як фізична особа - підприємець, в матеріалах справи відсутні докази, що позивач у 2023, 2024 роках займалася сільськогосподарською діяльністю, передбаченою КВЕД, здійснювала реалізацію сільськогосподарської продукції.
Позивачем не подавались до контролюючого органу податкові декларації про отриманий дохід від реалізованої продукції за 2023, 2024 роки.
Таким чином, позивач не відноситься до сільськогосподарських товаровиробників та не має права на застосування пільги, передбаченої абзацом ж) підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Суд не бере до уваги наданий позивачем висновок експерта від №103-25 від 55.01.2026, виходячи з наступного.
За правилами ч.2 ст.90 КАС України жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Згідно ст. 108 КАС України висновок експерта не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами.
Принцип всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів судом при розгляді адміністративної справи, закріплений частиною першою статті 90 КАС України. Зазначений принцип передбачає, зокрема, всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов.
Судова експертиза призначається у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.
Суд не заперечує того факту, що нежитлова будівля корівника віднесена до класу «Нежитлові сільськогосподарські будівлі», проте , позивачем не доведено, що вона підпадає під усі умови застосування до неї підп."ж" підп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України .
За наведених обставин, суд дійшов висновку, що контролюючим органом правомірно визначено позивачу податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, спірними податковими повідомленнями-рішеннями.
Статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, суд не здійснює розподіл судових витрат.
Керуючись статтями 242-246, 250, 251, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень -відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Врона