КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня2026 року

справа № 755/19409/24

провадження № 22-ц/824/996/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача: Музичко С.Г.,
суддів: Сушко Л.П., Болотова Є.В.
при секретарі: Яхно П.А.

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24 квітня 2025 року, постановлену під головуванням судді Хромова О.О., за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -
ВСТАНОВИВ:
У провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа № 755/19409/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.
16 квітня 2025 року позивач ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» ЄСІТС подав до суду заяву про забезпечення позову. Просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту, а саме встановити заборону на відчуження 1/2 частини власності ОСОБА_2 в нерухомому майні, а саме: квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1602011980000, в межах суми, достатньої для забезпечення позову - 211 548,00 дол. США.
На обґрунтування заяви зазначив, що ОСОБА_3 була співвласником нерухомого майна, а саме: 1) квартири, за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 32075718, частка власності 1/2; 2) квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1602011980000, частка власності 1/2.
Після відновлення роботи Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивачем було виявлено, що ОСОБА_2 відчужила свою частку в об`єкті нерухомого майна - квартирі, за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 32075718.
Наразі ОСОБА_2 залишається співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1602011980000. Водночас, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову в майбутньому.
Заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на зазначене нерухоме майно відповідають заявленим вимогам в сумі 211 548,00 дол. США, що еквівалентно 8 745 813,93 грн по курсу Національного Банку України на дату звернення з позовом, тобто є співмірними заявленим вимогам, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення у разі задоволення позову.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24 квітня 2025 року заяву про забезпечення позову задоволено.
Накладено арешт на частину об`єкта житлової нерухомості - квартири, загальною площею 107,7 кв. м, житлової площі - 46,8 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1602011980000, яка належить на праві власності ОСОБА_2 .
Не погоджуючись із ухвалою суду представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, постановити нове рішення про відмову в задоволенні заяви.
Вимоги обґрунтовані тим, що районним судом не було застосовано ч. 4 ст. 153 ЦПК України, щодо призначення справи з викликом сторін, чим фактично порушено права сторони відповідача.
Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що згідно витягу реєстру нерухомості право власності на спірне майно належить також третім особам.
Звертає увагу, що витяг нерухомого майна свідчить, що право власності на спірну квартиру навпаки було зареєстровано на відповідача, а не реалізовано ним, як було зазначено позивачем.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 проти апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином.
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що право власності ОСОБА_2 на частку у праві власності на майно, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , припинено під час розгляду справи № 755/19409/24.
Таким чином, позивачем, у розрізі заявлених позовних вимог, враховуючи підстави та предмет позову, наведено обґрунтовані підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачу - ОСОБА_2 майно - частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1602011980000, розмір частки - , впливатиме на ефективність захисту та унеможливить виконання рішення суду про ймовірне задоволення позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне. 
Згідно із положеннями частини першої статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.
Таким чином, доводи апелянта, що суд, призначивши справу до розгляду без виклику сторін порушив права відповідача є необґрунтованими.
Частиною 1 статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.
Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
За приписами ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Верховний Суд в постанові від 19.11.2020 у справі №334/6521/19 навів наступний правовий висновок.
Забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об`єктом прав, що став предметом спору.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17 зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Між сторонами виник спір з приводу стягнення заборгованості за договором позики, укладеним 05 лютого 2024 року у формі боргової розписки, відповідно до умов якого ОСОБА_3 для придбання земельної ділянки отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 173 400,00 доларів США в термін до 31 березня 2024 року. Сторони встановили, що за користування коштами позичальник при поверненні суми позики зобов`язується сплатити 2 % від суми позики, а у випадку прострочення виконання зобов`язань позичальник зобов`язується сплатити штраф у розмірі 20 % суми несвоєчасно повернутих коштів.
Обґрунтовуючи необхідність застосування заходів забезпечення позову, заявник зазначав, що існує реальна загроза невиконання можливого рішення суду, оскільки спірне майно може бути відчужено на користь третіх осіб. Саме тому заявник просить накласти арешт на частину квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1602011980000.
З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24 жовтня 2024 року № 400647745 встановлено, що ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , на праві спільної часткової власності належить частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування частини квартири від 19 липня 2018 року № 467, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Олефіренко К.М., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1602011980000.
З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15 квітня 2025 року № 42779615, встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1602011980000, на праві власності належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування частини квартири від 19 липня 2018 року № 467, розмір частки - .
Водночас згідно з Інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15 квітня 2025 року № 422804652 встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 957585580000, на праві власності належить ОСОБА_6 (розмір частки - 1/20) на підставі договору дарування від 22 березня 2025 року № 913, ОСОБА_7 (розмір частки - 1/20) на підставі договору дарування від 22 березня 2025 року № 913, ОСОБА_6 (розмір частки - 1/20) на підставі договору дарування від 22 березня 2025 року № 901, ОСОБА_7 (розмір частки - 1/20) на підставі договору дарування від 22 березня 2025 року № 900, ОСОБА_6 (розмір частки - 3/10) на підставі свідоцтва про право на спадщину від 10 березня 2025 року № 736, ОСОБА_8 (розмір частки - 1/2) на підставі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя від 24 лютого 2025 року № 587.
Отже, право власності ОСОБА_2 на частку у праві власності на майно, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , припинено під час розгляду справи № 755/19409/24.
Таким чином, існують підстави, які підтверджують, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Крім того, суд першої інстанції було взято до уваги, що позивачем ОСОБА_1 не надано до суду достовірних відомостей про вартість належної ОСОБА_2 частки у праві власності на майно - квартири за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1602011980000, то суд обґрунтовано прийшов до висновку про можливість задоволення заяви про забезпечення позову та вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на частку у нерухомому майні ОСОБА_2 , а саме на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 в межах ціни позову, що складає 8 745 813,93 грн.
З урахуванням всього вищевикладеного, колегія суддів зауважує, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним ефективно захищаються законні інтереси позивачів на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягнути за собою неможливість виконання судового рішення.
При цьому суд зазначає, що арешт на майно не завдає жодних збитків власнику майна, оскільки останній вільний у праві користуватися майном у період дії заходу забезпечення позову.
Враховуючи, що при постановлені ухвали про задоволення заяви про забезпечення позову, судом першої інстанції не допущено порушень норм процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухали суду та задоволення апеляційної скарги.
Положеннями ч.1 ст.375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст складено 06 квітня 2026 року.

Суддя-доповідач

Судді