17.02.26
22-ц/812/128/26

Провадження №22-ц/812/128/26
П О С Т А Н О В А 
Іменем України
17 лютого 2026 року         м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого: Базовкіної Т.М.,
суддів: Коломієць В.В. та Серебрякової Т.В.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №490/10168/24 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» на заочне рішення, яке постановив Центральний районний суд міста Миколаєва під головуванням судді Чулупа Олександра Степановича у приміщенні цього суду 09 жовтня 2025 року, повне судове рішення складено того ж дня, за позовом Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію,

у с т а н о в и в :

У листопаді 2024 року Приватне акціонерне товариство «Миколаївська теплоелектроцентраль» (далі – ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію. 
Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину №3-310 від 27 травня 2024 року є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №383719701 від 20 червня 2024 року ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» в опалювальних сезонах 2021-2024 років. здійснювало постачання теплової енергії, зокрема - до вказаного будинку, що підтверджується нарядами на підключення будинку до теплових мереж на початку опалювальних сезонів. Таким чином позивач надав теплову енергію за період з 01 листопада 2021 року по 01 жовтня 2024 року у квартиру відповідача на суму, яка з урахуванням перерахунку складає 9101 грн 41 коп. Між тим відповідач не виконав свої зобов`язання стосовно оплати за надані послуги. 
Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь вищевказану заборгованість та понесені судові витрати у розмірі 3028 грн.
Відповідач відзив на позовну заяву не подав.
Заочним рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 09 жовтня 2025 року позовні вимоги задоволені частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» борг за спожиту теплову енергію у розмірі 162 грн 85 коп. та судовий збір у розмірі 53 грн 90 коп. 
Рішення суд умотивував тим, що за відповідачем зареєстровано право власності на квартиру, за якою рахується заборгованість за поставлену позивачем теплову енергію, лише 27 травня 2024 року. Згідно витягу з реєстру територіальної громади міста Миколаєва від 15 листопада 2024 року відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 15 квітня 2005 року. Доказів того, що відповідач користувався послугами з теплопостачання за адресою АДРЕСА_3 в період з листопада 2021 року по квітень 2024 року матеріали справи не містять.
За такого суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за спожиті послуги з теплопостачання нарахована за період з травня 2024 року по вересень 2024 року в розмірі 162 грн 85 коп.
В апеляційній скарзі ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» вказує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, суд неправильно застосував норм матеріального та процесуального права, тому просить його скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта, яка додана до позовної заяви, відповідач є одноосібним власником квартири АДРЕСА_4 , на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , яка в свою чергу мала право власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідач успадкував як право власності на квартиру АДРЕСА_1 , так і зобов`язання утримувати зазначену квартиру, проводити оплату за комунальні послуги та оплачувати борг за спожиті послуги теплопостачання попереднього власника(спадкодавця). Згідно частини 1 статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Проте на адресу позивача від відповідача не надходили заяви або повідомлення про успадкування ним квартири АДРЕСА_1 . У зв`язку із накопиченням на особовому рахунку відповідача № НОМЕР_1 боргу за спожиті послуги теплопостачання позивач у червні 2024 року розпочав процес підготовки документів для подачі позовної заяви до суду. 20 червня 2024 року була сформована інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №383719701, з якої ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» отримало інформацію про одержання відповідачем свідоцтва про право на спадщину. Отже строк пред`явлення вимог з приводу погашення заборгованості спадкодавця відповідачем за спожиті послуги теплопостачання розпочався 20 червня 2024 року та тривав 6 місяців. 30 серпня 2024 року позивач направив на адресу АДРЕСА_3 досудову вимогу №545-ф98, якою вимагав оплату боргу за спожиті послуги теплопостачання. Проте у зв`язку з його несплатою 12 листопада 2024 року подав до Центрального районного суду міста Миколаєва вищевказану позовну заяву. На підставі зазначеного ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» вважає, що пред`явило вимоги до відповідача з дотриманням передбачених законодавством строків. Враховуючи судову практику, позивач звертає увагу на справу №401/710/15-ц, в якій суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку про те, що прийнявши спадщину, спадкоємець набув право на квартиру, успадкувавши також права та обов`язки спадкодавця. Тому незалежно від того, чи отримав спадкоємець свідоцтво про право на спадщину, чи здійснив реєстрацію права власника на успадковане нерухоме майно, він має належним чином утримувати майно, що належить йому.
Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.
Справа з урахуванням ціни позову та положень частини 1 статті 369 ЦПК України призначена до розгляду апеляційним судом без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, оцінивши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).
Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Оскаржуване рішення суду відповідає вказаним положенням закону не повною мірою.
Як встановив суд першої інстанції і таке вбачається з матеріалів справи, ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» надає послуги щодо постачання теплової енергії в місті Миколаєві, зокрема - до будинку АДРЕСА_5 протягом опалювальних сезонах 2021-2024 років, що підтверджується нарядами на підключення будинку до теплових мереж на початку опалювального сезону (а.с. 7, 8).
З дослідженої судами інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №383719701 від 20 червня 2024 року встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . Право власності за відповідачем зареєстровано 27 травня 2024 року на підставі свідоцтва про право на спадщину серії та номер 3-310, виданого 27 травня 2024 року (а.с 6).
З долученого позивачем розрахунку вбачається, що ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» по квартирі  АДРЕСА_1  нарахувало користувачу за постачання теплової енергії за опалювальні сезонів 2021-2024 років 9101,41 грн., ця заборгованість не сплачена (а.с. 5).
Між сторонами у справі, яка переглядається, виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів від 21 серпня 2019 року № 830 (далі - Правила), Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315 (у редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28 грудня 2021 року № 358, далі - Методика), якою встановлено порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до частини першої та другої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.
Тлумачення частини другої статті 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язується з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта.
Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Тлумачення як положень частини першої статті 714, так і інших норм глави 54 ЦК дозволяє стверджувати, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу. Такий же висновок можливо зробити й при тлумаченні норм, закріплених в Законі України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу).
У тексті Закону України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу) неодноразово вживається словосполучення «договір купівлі-продажу» (зокрема: стаття 1, частина четверта статті 19, частина перша статті 25, пункти 6, 7, 8 частини першої статті 31).
Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.
Відповідно до статті. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг є: послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація.
Згідно статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний в тому числі оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами;
Відповідно до статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки невизначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Положеннями частини першої статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Відповідно до частини 2 статті 7, частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Згідно зі статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Таким чином, незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування, за умови отримання ним відповідних послуг, він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії.
Відповідно до пункту 24 Правил розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу.
Визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», - за розрахунковим або середнім обсягом споживання) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі ведення обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».
Відповідно до пунктів 36, 37, 38 Правил споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором. Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб. Споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання).
Частиною 1 статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що за рішенням співвласників багатоквартирного будинку, прийнятим відповідно до закону, з виконавцем відповідної комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) укладається договір про надання комунальних послуг, а саме: 1) індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, що укладається кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно, за умови що співвласники прийняли рішення про вибір відповідної моделі організації договірних відносин та дійшли згоди з виконавцем комунальної послуги щодо розміру плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку; 2) колективний договір, що укладається від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою; 3) договір про надання комунальних послуг з колективним споживачем, що укладається з об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір.
Співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин, визначених цією частиною, за кожним видом комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії).
В силу частини 1 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.
Згідно частини 5 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.
У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.
У разі прийняття співвласниками багатоквартирного будинку рішення про обрання моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) відповідно до частини першої статті 14 цього Закону та повідомлення виконавців комунальних послуг про прийняте рішення за два місяці до запланованої дати укладення договору:
такий виконавець зобов`язаний укласти договори про надання комунальних послуг відповідно до вимог цієї статті згідно з обраною співвласниками моделлю організації договірних відносин;
раніше укладений із таким виконавцем договір про надання комунальної послуги достроково припиняється з дати набрання чинності новим договором, укладеним із співвласниками, але припинення (втрата чинності) дії раніше укладеного договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань за цим договором та від відповідальності за порушення його умов.
Якщо за 30 днів до закінчення строку дії договору співвласники багатоквартирного будинку не повідомили виконавця відповідної комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) про прийняття рішення про вибір моделі організації договірних відносин, визначеної в частині першій статті 14 цього Закону, публічний індивідуальний договір про надання комунальної послуги, укладений з таким виконавцем, вважається продовженим на наступний однорічний строк.
Плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.
Тобто за відсутності волевиявлення співвласників багатоквартирних будинків щодо прийняття рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг ініціатива щодо його укладення надається безпосередньо виконавцям таких послуг, що мало місце у цій справі. 
Доказів іншого сторони не надали.
Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18 листопада 2021 року у справі № 908/3233/20, від 14 грудня 2023 року у справі № 908/2078/22 та від 09 квітня 2024 року у справі № 908/710/23. 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПУ України).
За такого з урахуванням викладених фактичних обставин справи та правових норм позивач як виконавець послуги з теплопостачання до квартири АДРЕСА_1 має право на отримання оплати витрат за обсяги теплової енергії, витраченої на опалення квартири 
Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.
З огляду на викладене правовідносини, що склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.
Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Відповідно до вказаної правової норми боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно із зазначеними вище нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Крім того, відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги частково – стягнув з ОСОБА_1 заборгованість в сумі 162 грн. 85 коп. за період з травня по вересень 2024 року, пославшись на те, що право власності за ним зареєстровано 27 травня 2024 року.
Не погодившись зі таким висновком суду, позивач в апеляційній скарзі посилається на наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.
Колегія суддів частково приймає доводи апеляційної скарги.
Так, як убачається з долученої до позовної заяви інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №383719701 від 20 червня 2024 року (далі – Інформація), право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано 27 травня 2024 року на підставі свідоцтва про право на спадщину серії та номер 3-310, виданого 27 травня 2024 року (а.с 6).
Тобто відповідач набув у власність вказану вище квартиру за правом спадкування.
Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини й не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до вимог статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
В силу вимог частин 1, 2 статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). 
Так, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідно до розділу Деталізована інформація про речове право, яка зазначена в Інформації, право власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_2 16 серпня 2021 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом номер 5-331, виданого 16 серпня 2021 року державним нотаріусом Другої миколаївської державної нотаріальної контори. 
Отже суд першої інстанції залишив поза увагою вказані норми закону, наявні у справі докази та дійшов помилкового висновку, що права та обов`язки власника квартири АДРЕСА_1 , зокрема і обов`язки щодо сплати комунальних послуг, відповідач набув з дня реєстрації права власності на квартиру, тоді як таке відбулося з часу відкриття спадщини, та всупереч положенням пункту 4 статті 12, статті 263 ЦПК України не сприяв повному та всебічному встановлення обставин справи щодо дня відкриття спадщини. 
Відповідно до отриманої на запит Миколаївського апеляційного суду копії свідоцтва про право на спадщину за законом серії та номер 3-310, виданого 27 травня 2024 року державним нотаріусом Першої миколаївської державної нотаріальної контори, Захарченко І.М. є спадкоємцем майна ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 51).
Тому відповідач має сплатити позивачу як власник квартири АДРЕСА_1 вартість послуг з постачання теплової енергії саме з часу відкриття спадщини щодо майна спадкодавця ОСОБА_2 - з 19 листопада 2022 року, що відповідно до долученого позивачем розрахунку становить 8746 грн. 15 коп. (а.с. 5).
Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. 
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно з частиною першою статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.
Зі смертю споживача комунальних послуг зобов`язання щодо сплати вартості спожитих комунальних послуг включаються до складу спадщини, оскільки вони не є такими, що нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з чим вони мають бути виконані його спадкоємцями за умови дотримання наступних вимог.
Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
Відповідно до статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.
Отже, правовідносини щодо сплати заборгованості за надані послуги, що виникли між надавачем комунальних послуг та споживачем (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитором (надавачем комунальних послуг) та спадкоємцями боржника (споживача) і вирішуються у порядку статті 1282 ЦК України.
Тому правовідносини, які виникли щодо оплати заборгованості за послуги з постачання теплової енергії між ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» та спадкодавцем ОСОБА_2 регулюються наведеними положеннями спадкового права. 
Відповідно до принципу диспозитивністі цивільного судочинства суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частини 1 статті 13 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 4 статті 12 ЦПК України).
Згідно із вимогами частин 1 та 6 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Звертаючись до суду із позовом, ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» на власний розсуд визначилося із підставами заявленого позову, в якому не зазначило про те, що частина заборгованості за надані послуги (до дня відкриття спадщини щодо майна ОСОБА_2 – 19 листопада 2022 року) є заборгованістю саме попереднього власника – спадкодавця ОСОБА_2 , та не обґрунтовувало свої вимоги в цій частині нормами та положеннями спадкового права, а заявила їх до всієї заборгованості з інших підстав (загальних положень закону, які покладають на власника нерухомого майна обов`язків з його утримання), обґрунтування дотримання визначених статтею 1281 ЦК України строків для пред`явлення вимог до спадкоємця боржника, які є пресічними, не наводило. 
За такого колегія суддів дійшла висновку, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості, нарахованої станом на 19 листопада 2022 року.
Доводи апеляційної скарги в частині стягнення заборгованості, яка утворилась до відкриття спадщини щодо майна ОСОБА_2 , не приймаються, оскільки позовні вимоги в цій частині були заявлені з інших підстав, а тому предметом дослідження судом першої інстанції не були.
Тому колегія суддів дійшла висновку про доведеність позовних про стягнення заборгованості, яку нараховано з листопада 2022 року, а саме - 8746 грн. 15 коп.
Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки згідно долученого позивачем розрахунку 3% річних за прострочення грошового зобов`язання нараховані в розмірі 1 грн. 94 коп. за січень 2022 року, тоді як у стягненні заборгованості за цей період відмовлено, в цій частині відсутні підстави для стягнення.
Враховуючи викладене, при ухваленні рішення суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, неправильно застосував норми матеріального і процесуального права, внаслідок чого прийняв необґрунтоване рішення щодо розміру стягнутої заборгованості за надані позивачем послуги, відповідно до пунктів 1, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України наявні підстави для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни рішення суду, стягнення на користь позивача 8746 грн. 15 коп.
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що апеляційним судом рішення суду змінено, позовні вимоги задоволені частко (на 97%) слід провести розподіл судових витрат, які в цій справі покладаються на відповідача.
Так, за подання позовної заяви позивач сплатив 2725 грн. 20 коп. (а.с. 3), за подання апеляційної скарги – 4542 грн. (а.с. 43), тому з відповідача на його користь слід стягнути 7049 грн. 18 коп. судового збору ((2725 грн. 20 коп.+ 4542 грн.)х97%).
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» задовольнити частково.
Заочне рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 09 жовтня 2025 року змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , на користь Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль», код ЄДРПОУ – 30083966, 8746 грн. 15 коп. боргу за спожиту теплову енергію та 7049 грн. 18 коп. судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий     Т.М. Базовкіна

Судді:      В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

_____________________________________
Повна постанова складена 17 лютого 2026 року