Справа № 595/172/26
Провадження № 2-а/595/32/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2026 місто Бучач 

Бучацький районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого – судді Созанської Л.І.,
 
за участю секретаря судового засідання Швидкої Н.В.,
представника позивача, адвоката Тарчинської Л.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Тарчинська Леся Ярославівна, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Тарчинська Л.Я., подав до суду позов до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови № 4693 по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП від 26 листопада 2025 року.
Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 № 4693 від 26 листопада 2025 року на нього накладено адміністративне стягнення за ч. 3 ст. 210 КУпАП в розмірі 17000 грн. В обґрунтування постанови вказано, що оскаржувана постанова є незаконною і необґрунтованою, винесеною із порушенням норм чинного законодавства та такою, що підлягає до скасування, так як викладені у ній обставини не відповідають дійсності, оскільки позивач не був визнаний обмежено придатним до військової служби і відповідно інкримінованого йому правопорушення не вчиняв. Окрім того, відсутні докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Разом з тим, істотно порушено процедуру розгляду справи, а саме складено протокол про адміністративне правопорушення та розглянуто справу за відсутності та належного повідомлення позивача. Так як ОСОБА_1  із 24 листопада 2025 року по 15 грудня 2025 року перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Тернопільська обласна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради, унеможливлювало його фізичну присутність 26 листопада 2025 року у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та при розгляді справи у ІНФОРМАЦІЯ_4 . Мати позивача, дізнавшись від працівників поліції, що її син ОСОБА_1 перебуває у так званому розшуку ТЦК, отримавши довідку про знаходження сина на лікуванні у медичному закладі та інші медичні документи про його діагноз, занесла їх в ІНФОРМАЦІЯ_5 , де їй повідомили, що стосовно сина буде складено протокол про адміністративне правопорушення. Згодом працівник ТЦК та СП зателефонував матері позивача, повідомив про винесену стосовно сина постанову та запропонував їй сплатити штраф у добровільному порядку. Зважаючи на вищенаведене, у діях (бездіяльності) ОСОБА_1 відсутній склад будь-якого адміністративного правопорушення. Крім того, як би позивач вчинив дане правопорушення, то відповідач мав би виявити правопорушення не пізніше 05 червня 2025 року, проте позивача притягнуто до відповідальності та накладено адміністративне стягнення лише 26 листопада 2025 року, тобто за межами строків накладення адміністративного стягнення. Позивач не був обізнаний про існування постанови та не мав реальної можливості своєчасно оскаржити її, оскільки дізнався про накладення штрафу лише після отримання документів на адвокатський запит.
Із зазначених у позові обставин ОСОБА_1 просить суд: поновити строк для оскарження постанови № 4693 від 26 листопада 2025 року; скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_2 № 4693 від 26 листопада 2025 року та закрити провадження у справі.
Ухвалою судді від 16 лютого 2026 року поновлено позивачу пропущений строк звернення до суду на оскарження постанови. Прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Тарчинська Л.Я., до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження.
24 лютого 2026 року до суду надійшов відзив представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 на позовну заяву, у якому представник відповідача просить у задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відмовити повністю. Відзив мотивованим тим, що проходження медичного огляду є одним з правил військового обліку, якого мають дотримуватися військовозобов`язані. Згідно пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист», установлено, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Відповідно, не проходження медичного огляду або порушення термінів його проходження, є порушенням правил військового обліку. Військовозобов`язані, визнані непридатними до військової служби у мирний час та обмежено придатними у воєнний час, зобов`язані самостійно звернутися до відповідних ТЦК та СП за місцем їх перебування на військовому обліку для повторного проходження медичного огляду та зобов`язані були до 05 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Встановлено, що позивач (станом на момент вчинення адміністративного правопорушення) є військовозобов`язаним, перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , проходив медичний огляд 09 жовтня 2002 року, що підтверджується протоколом № 6 згідно відомостей ЄДРПВР, за результатами якого винесено постанову ВЛК про непридатність до військової служби в мирний час та обмежену придатність до військової служби у воєнний час, не має статусу особи з інвалідністю, не користується відстрочкою від призову на військову службу, не визнаний недієздатним та дієздатність якого не обмежена, підлягає призову на військову службу під час мобілізації. Позивачем вчинено адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 210 КУпАП, а саме: не пройдено повторний медичний огляд військовозобов`язаним, що був визнаний обмежено придатним до військової служби у воєнний час та не виконано обов`язок проходження повторного медичного огляду до 05 червня 2025 року. Як визначають норми статті 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення. Всупереч твердженням позивача про те, що протокол про адміністративне правопорушення не складався, про розгляд справи йому не повідомлялося тощо, повідомляє, що у справі про адміністративне правопорушення наявний протокол № 625 від 26 листопада 2025 року, де зазначено суть інкримінованого позивачу адміністративного правопорушення, посилання на норми законодавства, вимоги яких не виконані позивачем, містяться особисті підписи позивача в тому, що йому роз`яснено суть правопорушення, повідомлені його права надавати пояснення, заявляти клопотання, користуватися правовою допомогою, а також повідомлено про розгляд справи про адміністративне правопорушення у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 на 15.30 на 26 листопада 2025 року. Також, позивач особистим підписом засвідчив отримання копії вказаного протоколу, яку, вочевидь, і долучає до матеріалів справи. Виходячи з викладеного та обставин справи, оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення винесена з дотриманням норм закону та не підлягає скасуванню. На підтвердження викладеного долучено копії документів.
09 березня 2026 року до суду через систему «Електронний суд» представником позивача, адвокатом Тарчинською Л.Я. подано відповідь на відзив, яку суд приймає в якості письмових пояснень у справі, поданих стороною позивача в порядку ст. 44 КАС України (в даній категорії справ, відповідно до ч. 1 ст. 269 КАС України, заявами по суті справи є позовна заява та відзив), в яких вона вказує, що доводи, викладені у відзиві, є необґрунтованими, а відтак такими, що не визнаються стороною позивача. Поданий представником відповідача відзив на позовну заяву не містить належних та допустимих доказів вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 210 КУпАП. У відзиві відповідач зазначає, що позивач проходив медичний огляд 09 жовтня 2002 року, за результатами якого винесено постанову ВЛК про непридатність до військової служби в мирний час та обмежену придатність у воєнний час. Однак таке формулювання викликає обґрунтований сумнів у достовірності наведених відповідачем відомостей. Представник відповідача у відзиві вказує: "Відповідно до пункту 20.3 вказаного Положення № 402 (в редакції, чинній на момент проходження медичного огляду позивачем 21 лютого 2024 року), при медичному огляді військовослужбовців та інших осіб ВЛК приймаються постанови такого змісту: б) "Непридатний": до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час (На воєнний час приймається постанова: "Обмежено придатний до військової служби")." І цим суперечить сам собі, так як з копії облікової картки позивача з ЄДРПВР вбачається, що останній проходив військово-лікарську комісію 09 жовтня 2002 року, а не 21 лютого 2024 року, як зазначає представник відповідача. Разом з тим, зауважує, що на момент проходження позивачем військово-лікарської комісії 09 жовтня 2002 року порядок проведення військово-лікарської експертизи регулювався Положенням про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністерства оборони України №2 від 04 січня 1994 року. Цим нормативним актом передбачалась інша система формулювання висновків ВЛК. Зокрема відповідно до підпункту в) пункту 96 вказаного Положення застосовувався висновок «непридатний до військової служби у мирний час, обмежено здатний до військової служби у воєнний час». Термін «обмежено придатний до військової служби» з`явився значно пізніше - після затвердження Положення про військово-лікарську експертизу у Збройних Силах України наказом Міністерства оборони України №402 від 14 серпня 2008 року. Таким чином, на момент проведення ВЛК у 2002 році формулювання «обмежено придатний» законодавством не застосовувалось. При цьому, відповідачем не надано жодного первинного документа, який підтверджує результати проходження позивачем військово-лікарської комісії у 2002 році, зокрема: постанови ВЛК та протоколу №6 від 09 жовтня 2002 року, чи будь-яких медичних документів. Саме ці документи повинні підтверджувати ступінь придатності особи до військової служби, так як саме лише посилання відповідача виключно на дані електронного реєстру не може вважатися належним та достатнім доказом, оскільки такі відомості повинні ґрунтуватися на первинних документах. Зазначає, що Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів створено на підставі Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» №1951-VIII, який був ухвалений 16 березня 2017 року. Проте фактичне функціонування електронної системи розпочалося лише у 2022 році після затвердження постановою КМУ №1487 від 30 грудня 2022 року Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів. До цього часу військовий облік здійснювався у паперовій формі. Відомості про результати проходження позивачем військово-лікарської комісії у 2002 році могли бути внесені до реєстру лише значно пізніше (щонайменше через 15 років) шляхом перенесення даних з паперових облікових документів. Отже, відомості реєстру не є первинним доказом та повинні підтверджуватися відповідними первинними документами, зокрема постановою або довідкою військово-лікарської комісії. Водночас відповідачем такі документи до матеріалів справи не надано. Зважаючи на вищенаведене, відповідач не довів факту визнання позивача обмежено придатним до військової служби, а відповідно не довів наявності у позивача обов`язку проходити повторний медичний огляд до 05 червня 2025 року. Також, строк дії висновку військово-лікарської комісії щодо придатності до військової служби під час мобілізації становить один рік. Таким чином, якщо виходити з тверджень самого відповідача, що позивач перебував у приміщенні ТЦК та СП 26 листопада 2025 року, а останній медичний огляд він проходив ще у 2002 році, то у посадових осіб ТЦК були всі підстави направити позивача на військово-лікарську комісію для визначення його придатності до військової служби. За таких обставин відповідач, діючи добросовісно та у межах покладених на нього повноважень, мав би першочергово забезпечити направлення позивача на проходження військово-лікарської комісії для визначення ступеня придатності до військової служби. Однак, відповідачем не надано жодних доказів того, що позивачу було вручено направлення на проходження військово-лікарської комісії чи вручено повістку для проходження медичного огляду. Наведене додатково доводить той факт, що позивач не був в приміщенні ТЦК та СП 26 листопада 2025 року і протокол про адміністративне правопорушення було складено у його відсутності. Разом з тим, із змісту оскаржуваної постанови не вбачається, що відповідачем при її винесенні було враховано будь-які обставини, які характеризують особу позивача або можуть мати значення для вирішення питання про вид та розмір адміністративного стягнення. Зокрема відповідачем не було враховано: що позивач перебуває на обліку у лікаря-психіатра з 2018 року; має встановлений психіатричний діагноз; на момент складання протоколу перебував на стаціонарному лікуванні у психіатричному закладі. Ці обставини мають істотне значення для оцінки: ступеня вини особи, можливості усвідомлювати характер своїх дій, можливості виконання обов`язків, пов`язаних із військовим обліком. Однак відповідачем такі обставини не досліджувалися та не оцінювалися, що свідчить про формальний підхід до розгляду справи про адміністративне правопорушення. Отже постанова про накладення адміністративного стягнення була винесена без належного дослідження всіх обставин справи та без індивідуалізації відповідальності, що свідчить про її незаконність та необґрунтованість. Також, посилання відповідача на рішення Восьмого апеляційного адміністративного суду у справі №608/1998/25 не є релевантним, так як у вказаній справі були інші фактичні обставини, там не ставилось питання щодо перебування особи на стаціонарному лікуванні під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та винесення постанови, не було порушень процедури розгляду справи. З огляду на викладене, оскільки відповідач не спростував належними та допустимими доказами наведені позивачем факти порушення вимог законодавства при винесенні оскаржуваної постанови, то наведені останнім доводи у відзиві підлягають відхиленню судом. З огляду на викладене, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідно до ухвали суду від 10 березня 2026 року за клопотанням представника позивача з ІНФОРМАЦІЯ_2 витребувано наступні докази: копії документів, на підставі яких внесено відомості до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо результатів проходження ОСОБА_1 військово-лікарської комісії; належним чином засвідчену копію постанови військово-лікарської комісії від 09 жовтня 2002 року, на підставі якої ОСОБА_1 було визнано непридатним до військової служби у мирний час та обмежено придатним у воєнний час. 
11 березня 2026 року ІНФОРМАЦІЯ_4 на виконання ухвали суду від 10 березня 2026 року надано інформацію, про те, що надати запитувані документи не представляється можливим, а саме документи щодо проходження медичних оглядів призовників за 2002 рік знищені за строком зберігання. 
Представник позивача, адвокат Тарчинська Л.Я. у судовому засіданні вимоги позову підтримала. 
Будучи належним чином повідомленою про час та місце судового засідання, представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 у судове засідання не з`явилася, проте у відзиві на позовну заяву просила суд справу розглядати без участі представника.
Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.
Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
За змістом ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 6 КАС України суд, при вирішенні справи керується, принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Судом встановлено з даних облікової картки до військового квитка (військово-облікового документу) № НОМЕР_1 , що позивач ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 , 09 жовтня 2002 року згідно протоколу № 6 визнаний за станом здоров`я непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час. 
26 листопада 2025 року командиром відділення охорони взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 складено протокол № 625 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП. Розгляд справи про адміністративне правопорушення призначено на 15:30 год. 26 листопада 2026 року. 
26 листопада 2026 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_4 винесено постанову № 4693 по справі про адміністративне правопорушення, якою позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено штраф в сумі 17000 грн. 
Згідно вказаної постанови, 26 листопада 2025 року о 10 год. громадянин ОСОБА_1 був доставлений працівниками поліції до ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , з приводу уточнення персональних даних. Під час звірки персональних даних було встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку ІНФОРМАЦІЯ_3 та не пройшов військово-лікарську комісію з 05 червня 2025 року по 26 листопада 2025 року з метою визнання придатності до військової служби. Враховуючи вищенаведене гр. ОСОБА_1 , своїми діями (бездіяльністю) порушив вимоги пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень ЗУ "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист", а саме не пройшов військово-лікарську комісію, який був визнаний обмежено придатним до військової служби до набрання чинності цим Законом до 05 червня 2025 року з метою визнання придатності до військової служби, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП.
За даними довідки КНП «Бучацька міська лікарня Бучацької міської ради» № 152 від 28 січня 2026 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , житель м. Бучач, знаходився на обліку у лікаря психіатра у поліклінічному відділенні з 2018 року по час видачі довідки. Діагноз: F22.8: хронічний маячний розлад, безперервний перебіг, стійкий параноїдний синдром, стабільний дефект психіки по змішаному типу. 
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 лютого 2022 року, (справа № 607/2204/22), заяву представника Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради Гач Мирослави Павлівни про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_1 задоволено. Госпіталізовано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , жителя АДРЕСА_2 до Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради в примусовому порядку. 
Згідно виписки з медичної корти амбулаторного хворого КНП «Бучацька міська лікарня» Бучацької міської ради від 15 січня 2026 року, ОСОБА_1 психічним розладом хворіє з 2018 року. З 2021 року неодноразово лікувався в КНП «Тернопільська обласна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради, також звертався за допомогою до психіатра по місцю проживання.
ОСОБА_1 періодично перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Тернопільська обласна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради, що стверджується відповідними виписками з медичних карт стаціонарного хворого № 1726 від 22 лютого 2024 року (з 31 січня 2024 року по 22 лютого 2024 року), № 16884 від 13 грудня 2024 року (з 25 листопада 2024 року по 13 грудня 2024 року), № 240 від 27 січня 2025 року (з 07 січня 2025 року по 27 січня 2025 року), № 2103 від 04 березня 2025 року (з 11 лютого 2025 року по 03 квітня 2025 року), № 8832 від 14 липня 2025 року (з 24 червня 2025 року по 14 липня 2025 року).
Як слідує з виписки із медичної карти стаціонарного хворого КНП «Тернопільська обласна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради № 16555 від 15 грудня 2025 року, ОСОБА_1 із 24 листопада 2025 року по 15 грудня 2025 року перебував на стаціонарному лікуванні у даному медичному закладі.
Частиною 3 статті 210 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку вчинене в особливий період та тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан, який в подальшому неодноразово продовжувався та триває на теперішній час. 
Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (ст.1 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану».
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мобілізаційна підготовка - комплекс організаційних, політичних, економічних, фінансових, соціальних, правових та інших заходів, які здійснюються в мирний час з метою підготовки національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України, інші військові формування), сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій до своєчасного й організованого проведення мобілізації та задоволення потреб оборони держави і захисту її території від можливої агресії, забезпечення життєдіяльності населення в особливий період.
В цьому ж Законі визначено поняття: особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначається Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Згідно з ст. ст. 1, 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закони України «Про оборону України» Закони України «Про Збройні Сили України», Закони України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію».
В силу ч. 5 ст. 33 Закону №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно п. 63 Постанови КМУ від 16 травня 2024 року № 560 «Питання проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», військовозобов`язані, які відповідно до пункту 58 цього Порядку звернулися із заявою про надання відстрочки, до прийняття рішення відповідною комісією не направляються для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, крім тих, що були раніше визнані обмежено придатними або тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на строк від шести до 12 місяців відповідно до висновку військово-лікарської комісії, у разі закінчення строку дії довідки (постанови) військово-лікарської комісії, за винятком тих, які визнані в установленому порядку особами з інвалідністю.
04 травня 2024 року набрав чинності Закон України від 21 березня 2024 року №3621-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист». Цим документом з положень законодавства про військовий обов`язок і військову службу виключено такі визначення як «обмежено придатний до військової служби» та «непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час».
У відповідність до зазначеного Закону України був приведений наказ Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року №402 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», яким визначається процедура проведення військово-лікарської експертизи військово-лікарськими комісіями.
Разом з тим, до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» Законом України №4235-ІХ від 12 лютого 2025 року було внесено зміни і викладено положення у наступній редакції: «Установити, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду».
Постанова ВЛК районних, міських ТЦК та СП про придатність військовозобов`язаного до військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або під час дії правового режиму воєнного стану дійсна протягом одного року з дня закінчення медичного огляду. Якщо в стані здоров`я військовозобов`язаного за його зверненням або висновками лікарів закладу охорони здоров`я виникли зміни, то за направленням керівника ТЦК та СП проводиться повторний медичний огляд з метою визначення ступеня придатності до військової служби (п. 3.8 глави 3розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України 14.08.2008 №402 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 року за № 1109/15800.
Так, громадяни України, які перебувають на військовому обліку та з набранням чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, прибули до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для уточнення своїх облікових даних (адреси місця проживання, номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інших персональних даних), можуть бути направлені на медичний огляд шляхом вручення їм повісток за наявності підстав для проходження медичного огляду відповідно до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів (зокрема у разі відсутності дійсного рішення військово-лікарської комісії про ступінь придатності військовозобов`язаного до військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або під час дії правового режиму воєнного стану та/або наявності інших підстав, передбачених законодавством), а також направлені на такий огляд у разі, коли такі громадяни самостійно виявили бажання пройти медичний огляд (п. 69 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року №560 (надалі Порядок). Військовозобов`язаним та резервістам, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, в тому числі ті, які були визнані обмежено придатними та не проходили повторний медичний огляд з метою визначення їх придатності до військової служби (за винятком тих, які визнані в установленому порядку особами з інвалідністю), за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видаються направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду, сформовані відповідно до пункту 74-1цього Порядку (п. 74 Порядку).
Особи, які не проходили медичний огляд, або в яких закінчився строк дії рішення (постанови) про придатність до військової служби, або які були визнані обмежено придатними та не проходили повторний медичний огляд з метою визначення їх придатності до військової служби (за винятком тих, які визнані в установленому порядку особами з інвалідністю) направляються на військово-лікарську комісію (п. 69 Порядку).
Законом України від 21 березня 2024 року №3621-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» чітко визначено, що необхідність проходження повторного медичного огляду стосується усіх громадяни України віком від 25 до 60 років (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), які були визнані обмежено придатними до набрання чинності цим Законом.
До внесення змін до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» Законом України № 4235-ІХ від 12 лютого 2025 року, організацією медичного огляду займались територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання військовозобов`язаних громадян України. Водночас, після внесення змін до вищевказаних положень Законом України №4235-ІХ від 12 лютого 2025 року саме на громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю) було покладено обов`язок самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.
Так, у період з 04 травня 2024 року до 05 червня 2025 року у позивача, якого було визнано непридатним до військової служби у мирний час, обмежено придатним у воєнний час, виник обов`язок повторно самостійно пройти медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби.
Доказів того, що позивач самостійно звертався до ТЦК та СП або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду в період з 04 травня 2024 року до 05 червня 2025 року і пройшов медичний огляд до 05 червня 2025 року, суду не надано.
Відтак, позивач не надав належних та допустимих доказів щодо поважності причини непроходження медичного огляду в період з 04 травня 2024 року до 05 червня 2025 року, що є свідченням невиконання вищевказаних норм закону стосовно обов`язку проходження повторного медичного огляду.
Разом з тим суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до пункту 12 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого Постановою КМУ №154 від 23 лютого 2022 року, керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначені статтею 235 Кодексу України, і накладати адміністративні стягнення.
Як вбачається з ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Відповідно до вимог ст. 279 КУпАП розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу.
Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки.
Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення.
До позовної заяви стороною позивача долучено виписку № 16555 із медичної карти стаціонарного хворого КНП «Тернопільська обласна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради від 15 грудня 2025 року, з якої слідує, що ОСОБА_1 із 24 листопада 2025 року по 15 грудня 2025 року перебував на стаціонарному лікуванні у даному медичному закладі.
Водночас, 26 листопада 2025 року командиром відділення охорони взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 складено протокол № 625 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП, та постановою № 4693 по справі про адміністративне правопорушення, прийнятою того ж дня, винесеною начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_4 , ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено штраф в сумі 17000 грн. 
Відтак, судом встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення від 26 листопада 2025 року не було складено у присутності позивача та його не було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи. Відповідач не забезпечив дотримання порядку притягнення особи до відповідальності, а саме не повідомив його про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся без його повідомлення у належний спосіб та порядку, встановленого процесуальним законодавством, про розгляд адміністративної справи, що в силу приписів частини першої статті 268 КУпАП виключало можливість розгляду справи.
Фактично позивача позбавлено його прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу.
Крім того, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які свідчили б про роз`яснення позивачу його прав, визначених ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України під час розгляду відповідачем безпосередньо справи про адміністративне правопорушення.
З цих підстав позовні вимоги слід задовольнити, шляхом скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.
У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 244 КАС України при ухваленні рішення суд має також вирішити питання розподілу судових витрат між сторонами.
Керуючись ст. ст. 245-246, 251, 268, 283 КУпАП, ст. ст. 2, 9, 72-77, 241-246, 250, 286, 295 КАС України, суд –

У Х В А Л И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Тарчинська Леся Ярославівна, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити. 
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення № 4693 від 26 листопада 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень, провадження у справі – закрити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 532 (п`ятсот тридцять дві) грн 48 коп судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного рішення суду.
Позивач: ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової кратки платника податків:  НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 .
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_8 , місцезнаходження: АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

Суддя:	  	Л.  І.  Созанська