СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 лютого 2026 року Справа № 480/6531/25
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Прилипчука О.А.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/6531/25 за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека), Відділу Державного нагляду (контролю) у Сумській області про визнання протиправним та скасування постанови,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека), в якій просить визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) за № ОПШ 076861 від 12 серпня 2025 року, складену виконуючим обов`язки начальника відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області Євгеном Кухарем.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу № ОПШ 076861 від 12 серпня 2025 року, яку виніс виконуючий обов`язки начальника відділу державного нагляду (контролю) з безпеки на транспорті у Сумській області Євген Кухар, до позивача застосовано стягнення у вигляді адміністративно-господарського штрафу у сумі 17 000 грн. Підставою для винесення зазначеної постанови було нібито порушення ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме ненадання роздруківки даних роботи цифрового тахографа на водія за 27.06.2025 або бланку підтвердження діяльності водія, за що передбачена відповідальність абз. 3 ч. 1 ст. 60 цього ж Закону.
Позивач вважає оскаржувану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, тому що вона винесена з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки під час перевірки водій надав інспектору свою картку водія та роздруківку даних роботи тахографа, в тому числі і за 27.06.2025, з яких видно те, що автобус 27.06.2025 стояв без руху і водій не використовував свою картку водія в цей день.
Позивач зауважує, що роздруківка даних роботи цифрового тахографа на водія транспортного засобу та бланк підтвердження діяльності водія не входить до переліку документів, які водій повинен мати при собі під час виконання перевезень за регулярним маршрутом (на підставі яких виконуються перевезення), а тому, навіть би їх відсутність, не є підставою для накладення штрафу за порушення ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Ухвалою суду від 18.084.2025 відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Також залучено до участі у даній справі у якості другого відповідача - відділ Державного нагляду (контролю) у Сумській області та встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач (Відділ Державного нагляду (контролю) у Сумській області) відзив на позовну заяву не надав.
Представник відповідача, Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека), у відзиві на позовну заяву зазначив, що законодавство чітко зобов`язує водія, який керує транспортним засобом з цифровим тахографом, мати при собі або роздруківку даних роботи тахографа, або бланк підтвердження діяльності, якщо перевезення у певні дні не здійснювалось. Перевізник у свою чергу повинен контролювати, щоб ці документи були оформлені та наявні у водія під час перевірки. Це закріплено як в Інструкції № 385, так і в Положенні про робочий час і час відпочинку водіїв (наказ МТЗУ №340). Таким чином, коли водій не зміг надати ані роздруківки, ані бланку підтвердження, було зафіксовано безумовне порушення, за яке відповідає саме перевізник. 
Відповідач зауважує, що роздруківка даних роботи тахографа є документом, що фіксує режим праці та відпочинку водія, і підпадає під визначення документа, передбаченого Законом України «Про інформацію». 
Відсутність картки водія у тахографі або бланка підтвердження діяльності унеможливлює належну роздруківку, що створює правові наслідки. 
Таким чином, неможливість інспектора здійснити роздруківку за 27.06.2025 не є технічною помилкою контролюючого органу, а є прямим наслідком відсутності необхідних документів у водія.
Перевізник зобов`язаний контролювати наявність роздруківки або бланка підтвердження діяльності у водія на момент перевірки. У разі відсутності цих документів за день, навіть якщо водій перебував на вихідному, відповідальність за порушення покладається саме на перевізника. 
Враховуючи вищезазначене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 29-34).
Дослідивши матеріали адміністративної справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні відносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу - автобуса РУТА 22 СПГ з державним номерним знаком НОМЕР_1 та надає послуги з регулярних перевезень пасажирів міжміського маршруту Липова Долина - Суми, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 (а.с. 7), ліцензією Міністерства транспорту та зв`язку України серії НОМЕР_3 (а.с. 12) та сторонами не заперечувалось.
На підставі направлення від 27.06.2025 № ОМР 002107 (а.с. 44) посадовою особою Відділу Державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті 01.07.2025 о 12:00 год. у м. Суми, автостанція "Суми", проведено рейдову перевірку дотримання законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом, під час якої перевірено транспортний засіб позивача РУТА 22 СПГ з державним номерним знаком НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 . 
Перевіркою встановлено, що при перевезені пасажирів по регулярному автобусному маршруту "Липова Долина - Суми" на момент перевірки встановлено порушення, а саме: водій ОСОБА_2 не надав роздруківку даних роботи цифрового тахографа на водія за 27.06.2025, яка передбачена п.3.3 Інструкції, затвердженої Наказом МТЗУ № 385 від 24.06.2010 або бланк підтвердження діяльності водія, передбачений Наказом МТЗУ №340 від 07.06.2010, чим порушено ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», про що складено акт проведення рейдової перевірки дотримання законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом № ОАР 0552664 від 01.07.2025 (а.с. 38).
Водій ОСОБА_2 відмовився від надання пояснень та отримання акту перевірки, про що посадовою особою здійснено відповідну відмітку в акті.
Листом Відділу Державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті повідомлено позивача, що розгляд справи про порушення ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» відбудеться у приміщенні відділу 12.08.2025 з 9:00 год. до 14:00 год. (а.с. 46).
ОСОБА_1 надав до Відділу державного нагляду (контролю) з безпеки на транспорті у Сумській області пояснення на акт перевірки, в яких зазначив, що під час проведення перевірки 01.07.2025 його автобуса РУТА 22 СПГ, інспектором Лободою О.В. було отримано з тахографа дві роздруківки роботи водія ОСОБА_2 за останній тиждень, які вона залишила собі, стверджуючи, що нібито «не читається» день з датою 27.06.2025року. Він був свідком даного процесу. Водієм і ОСОБА_1 були надані для неї усні пояснення з цього приводу, що в цей день у водія був вихідний і картка водія, в зв`язку з цим, була вийнята з тахографа. Так як кожного робочого дня водій, на початку робочої зміни, вставляє картку в цифровий тахограф, відкриває робочу зміну, а в кінці робочого дня - закриває робочу зміну, видаляючи картку з тахографа, адже при залишенні картки водія в тахографі, буде рахуватися, що водій не закрив зміну і відпочиває в автобусі. Ця норма є в інструкції заводу-виробника з використання цифрового тахографу. 
Посилання інспектора на те, що водій мав би мати «бланк підтвердження діяльності» згідно Наказу МТЗУ № 340 від 07.06.2010 «Про затвердження Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів», є помилковим, так як необхідності в ньому не було та і прямої норми, зобов`язуючої перевізника, його писати немає.
Згідно п. 6.4. Наказу № 340 Графік змінності водіїв, відомість обліку робочого часу та відпочинку водіїв зберігаються у перевізника. У разі тимчасової непрацездатності водія чи перебування його у відпустці, а також якщо водій не здійснював перевезення пасажирів чи/та вантажів, перевізник може заповнювати бланк підтвердження діяльності. В випадку вихідного дня водія, норми про його складання в наказі не має.
Що стосується посилання інспектора на абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», яка передбачає накладення штрафних санкцій за відсутність документів, на підставі яких виконуються перевезення пасажирів, не є правомірним, так як все описане вище відноситься до обліку та контролю робочого часу і часу відпочинку водія, а не документів, на підставі яких повинно виконуватись перевезення пасажирів. (а.с. 8-9).
01.07.2025 в.о. начальником Відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області винесено постанову № ОПШ 076861 від 12.08.2025 про застосування адміністративно-господарського штрафу до позивача у сумі 17000 грн., відповідно до вимог абзацу третього частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (а.с. 5).
Не погоджуючись із постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу та вважаючи її протиправною, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами та спірному рішенню, суд враховує наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частин сьомої, чотирнадцятої статті 6 Закону України від 05 квітня 2001 року №2344-ІII «Про автомобільний транспорт» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті. Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Отже, здійснення державного нагляду і контролю за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства є повноваженнями відповідача.
Процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) визначає Порядок Проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі, затвердженого постановою КМ України №1567 від 08.11.2006 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок №1567).
Органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи (пункт 3 Порядку №1567).
Згідно із пунктами 2, 4 Порядку №1567 рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Як визначено пунктом 15 Порядку №1567, під час проведення рейдової перевірки перевіряється наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.
Так, відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень врегульовано Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-ІІІ (далі - Закон № 2344-ІІІ ).
Відповідно до статті 5 Закону № 2344-ІІІ основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.
За змістом частини дванадцятої статті 6 Закону № 2344-III державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Стаття 48 Закону №2344-ІІІ визначає перелік документів на підставі яких виконуються вантажні перевезення. Так, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують перевезення.
Загальні положення щодо перевезення пасажирів визначені главою 7 Закону №2344-ІІІ.
Документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення передбачені ст. 39 Закону №2344-ІІІ.
Так, автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.
Документи для регулярних пасажирських перевезень для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.
Документи для регулярних спеціальних пасажирських перевезень: для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із замовником транспортних послуг, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, схема маршруту, розклад руху, інші документи, передбачені законодавством України.
Документи для нерегулярних пасажирських перевезень для автомобільного перевізника - ліцензія, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України.
Таким чином, перелік необхідних документів не є вичерпним, оскільки у статті 39 Закону № 2344-ІІІ визначено, що законодавством можуть бути передбачені інші документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.
В свою чергу, статтею 2 Закону № 2344-ІІІ передбачено, що законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України «Про транспорт», «Про дорожній рух», чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.
Статтею 18 Закону № 2344-III визначено, що з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.
Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.
Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.
Генеральною конференцією Міжнародної організації праці 27.06.1979 у м. Женева ухвалено Конвенцію Міжнародної організації праці 1979 року №153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті (далі - Конвенція № 153).
Статтею 1 вказаної Конвенції передбачено, що ця Конвенція застосовується до найманих водіїв, які працюють або на підприємствах, що займаються перевезеннями для третіх сторін, або на підприємствах, що перевозять вантажі чи пасажирів за свій рахунок на автомобілях, які використовуються професійно для внутрішніх чи міжнародних автомобільних перевезень товарів або пасажирів. Ця Конвенція застосовується також, якщо в ній не передбачено іншого, до власників транспортних засобів, зайнятих професійно автомобільними перевезеннями, та до членів їхніх сімей, які не отримують заробітної плати, коли вони працюють водіями.
Відповідно до частини третьої статті 10 Конвенції № 153 традиційні засоби контролю, зазначені в пунктах 1 та 2 цієї статті, якщо це потрібно для деяких категорій транспорту, заміняються або доповнюються, наскільки це можливо, сучасними засобами, такими, наприклад, як тахографи згідно з правилами установленими компетентними властями чи органами в кожній країні.
Постановою Кабінету Міністрів України «Про виконання Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року №153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті» від 25.01.2012 №51 визначено Міністерство інфраструктури компетентним органом з питань виконання Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року №153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті в частині внутрішніх автомобільних перевезень.
Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 №340 затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - Положення №340), пунктами 1.1, 1.2 якого визначено, що це Положення розроблено відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року №153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, Регламенту (ЄС) №561/2006 Європейського Парламенту та Ради від 15 березня 2006 року про гармонізацію відповідного соціального законодавства, що регулює відносини в галузі автомобільного транспорту та вносить зміни до Регламентів Ради (ЄЕС) №3821/85 та (ЄС) №2135/98 і скасовує Регламент Ради (ЄЕС) №3820/85, Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), Кодексу законів про працю України та Законів України «Про автомобільний транспорт», «Про дорожній рух».
Це Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку.
Відповідно до пункту 1.3 Положення №340 вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.
Пунктом 1.4 Положення № 340 передбачено, що це Положення не поширюється на перевезення пасажирів чи/та вантажів, які здійснюються: фізичними особами за власний рахунок для власних потреб без використання праці найманих водіїв; під час стихійного лиха, аварій та інших надзвичайних ситуацій; транспортними засобами Міністерства внутрішніх справ України (у тому числі Національної гвардії України), Міністерства оборони України, Офісу Генерального прокурора, Служби безпеки України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Національної поліції України та Державної прикордонної служби України або транспортними засобами, орендованими ними без водія, коли такі перевезення здійснюються з метою виконання завдань, покладених на ці державні органи, та під їх контролем; сільськогосподарськими підприємствами або підприємствами лісового господарства, якщо ці перевезення виконуються тракторами або іншою технікою, призначеною для місцевих сільськогосподарських робіт чи робіт у галузі лісового господарства, та слугують виключно для цілей експлуатації цих підприємств; закладами охорони здоров`я незалежно від форми власності.
Пунктом 1.5 Положення № 340 визначено, що тахограф - обладнання, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їх водіїв;
Автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення (пункт 6.1 Положення № 340).
Отже, перевірити дотримання визначеного режиму праці та відпочинку водія можливо з оформленої особистої картки водія та роздруківки даних роботи цифрового тахографа, який має протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу.
24.06.2010 Міністерством транспорту та зв`язку України наказом №385 затверджено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті (далі - Інструкція № 385), відповідно до пунктів 1.1 - 1.3 розділу І якої, цю Інструкцію розроблено відповідно до вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - ЄУТР), Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, а також Законів України «Про автомобільний транспорт», «Про дорожній рух».
Ця Інструкція визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів.
Ця Інструкція поширюється на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).
Відповідно до пункту 1.4 розділу І Інструкції № 385 контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв; тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР.
Умови використання тахографів наведено у розділі ІІІ Інструкції №385.
Згідно з п. 3.3 Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв); у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.
Пунктом 6.4. Положення 340 передбачено, що графік змінності водіїв, відомість обліку робочого часу та відпочинку водіїв зберігаються у Перевізника.
У разі тимчасової непрацездатності водія чи перебування його у відпустці, а також якщо водій не здійснював перевезення пасажирів чи/та вантажів, Перевізник може заповнювати бланк підтвердження діяльності (додаток 4).
Водії зберігають бланк підтвердження діяльності протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.
Відповідно до пункту 3.6. Інструкції № 385 перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР (994_016) здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку: правильності роботи тахографа та відповідності його типу згідно із законодавством (обов`язковість установлення тахографа певного типу - аналоговий або цифровий, позначка затвердження типу згідно з ЄУТР) (994_016); наявності та цілісності таблички тахографа та його пломб, а також маркування таблички та пломб тахографа знаком ПСТ, внесеним до Переліку; дотримання вимог щодо періодичності проведення перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, а також перевірки тахографа; дотримання вимог щодо періодів роботи та відпочинку водіїв та їх відповідність параметрам руху, зареєстрованим тахографом; наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа; строків зберігання відповідної інформації, отриманої за допомогою тахографа, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа.
Отже, саме перевізники забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт, зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, зберігають протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, а також здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірки тахографа, дотримання вимог щодо періодів роботи та відпочинку водіїв та їх відповідність параметрам руху, зареєстрованим тахографом. 
При цьому, водії повинні мати при собі протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, заповнені тахокарти у разі використання аналогового тахографа або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.
Отже, законодавство чітко зобов`язує водія, який керує транспортним засобом з цифровим тахографом, мати при собі або роздруківку даних роботи тахографа, або бланк підтвердження діяльності, якщо перевезення у певні дні не здійснювалось. Перевізник у свою чергу повинен контролювати, щоб ці документи були оформлені та наявні у водія під час перевірки.
За приписами абзацу третього частини першої статті 60 Закону №2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Враховуючи вищевикладене, відповідачем здійснено рейдову перевірку та під час перевірки інспекторами перевірено наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом пасажирів на маршрутах протяжністю понад 50 км.
Варто зазначити, що в розумінні положень Закону №2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.
Автомобільний перевізник повинен забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення.
Приписи Закону зобов`язують автомобільних перевізників, водіїв мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують перевезення.
Відсутність у водія на момент проведення перевірки передбачених документів становить склад господарського правопорушення, за яке саме до автомобільних перевізників застосовується адміністративно-господарський штраф. 
Судом встановлено, що під час перевірки була відсутня інформація даних роботи тахографа, а саме відсутня інформація про робочий час та час відпочинку водія ОСОБА_2 за 27.06.2025. Бланк підтвердження діяльності за 27.06.2026 також не був наданий.
Суд критично оцінює твердження позивача про те, що у разі вихідного дня у водія наявність вищевказаних документів не є обов`язковою, оскільки законодавством чітко передбачено обов`язок водія, який керує транспортним засобом з цифровим тахографом, мати при собі або роздруківку даних роботи тахографа, або бланк підтвердження діяльності, якщо перевезення у певні дні не здійснювалось. Контроль за наявністю цих документів покладається на перевізника. 
Наведена норма передбачена як в п. 3 розділу ІІІ Інструкції № 385, так і в п. 6.4 Положення № 340.
Аналіз вищенаведених норм права свідчить про те, що саме на автомобільних перевізників покладено обов`язок забезпечити, а на водіїв пред`явити особам, які здійснюють контроль за дотриманням законодавства про автомобільний транспорт, документи, на підставі яких здійснюються перевезення.
Враховуючи вищезазначене, суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що до переліку документів, визначених ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», не входить роздруківка даних роботи тахографа на водія і бланк підтвердження діяльності.
Суд зазначає, що на виконання положень ст. 49 Закону № 2344-III водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для дійснення зазначених перевезень.
Отже, водій транспортного засобу, усвідомлюючи, що предметом рейдової перевірки було саме наявність у нього доказів на підтвердження ведення обліку робочого часу і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, мав пред`явити їх на виконання вимог ст. 49 Закону № 2344-III, чого у даному випадку не відбулось, матеріалами справи не підтверджується.
Як зазначено вище, відсутність у водія на момент проведення перевірки будь-якого із передбачених документів становить склад господарського правопорушення, за яке саме до автомобільних перевізників застосовується адміністративно-господарський штраф, що і було здійснено відповідачем. 
За вказаних обставин, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог, оскільки спірна постанова прийнята відповідачем на підставі, у межах та у спосіб, передбачений законодавством України, відповідає критеріям, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, що, в свою чергу, свідчить про відсутність правових підстав для її скасування.
Отже, з урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що оскаржена постанова є правомірною, а тому позовні вимоги не підлягають до задоволення. 
Підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека), Відділу Державного нагляду (контролю) у Сумській області про визнання протиправним та скасування постанови – відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення рішення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   О.А. Прилипчук