справа № 364/686/24 головуючий у суді І інстанції Моргун Г.Л.
провадження № 22-ц/824/6636/2026 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого судді Березовенко Р.В., 
суддів Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,
з участю секретаря Щавлінського С.Р. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представницею - адвокаткою Марценюк Лесею Анатоліївною на рішення Володарського районного суду Київської області від 27 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Володарська селищна рада Білоцерківського району Київської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,
В С Т А Н О В И В:
у вересні 2024 року представниця ОСОБА_1 звернулася до Володарського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Володарська селищна рада Білоцерківського району Київської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, у якому просила:
усунути перешкоди у користуванні житловим будинком з належними до нього будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який розміщений на земельній ділянці з кадастровим номером 3221687201:01:026:0007, площею 0,2500 га, шляхом зобов`язання відповідачів звести цільну огорожу заввишки не менше 2,5 м для підвищення рівня льоту бджіл на присадибній ділянці (подвір`ї) де розташована пасіка за адресою: АДРЕСА_1 , перемістити вулики на відстань 30-35 кв.м один від одного, насадити плодові дерева і кущі на межі земельної ділянки.
Позовні вимоги обґрунтувала тим, що позивачка є власником житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який розміщено на земельній ділянці з кадастровим номером 3221687201:01:026:0007, площею 0,2500 га.
По сусідству за адресою: АДРЕСА_1 , розташовано домоволодіння, яке належить відповідачам. На території домогосподарства відповідачі розташували велику пасіку, при цьому жодних насаджень та інших перешкод для льоту бджіл вони не створили. Позивачка та її родина постійно страждають від укусів бджіл, крім того вона позбавлена можливості утримувати свійських тварин, оскільки бджоли постійно літають у її дворі. Раніше вона тримала кролів, але тварини загинули від укусів бджіл.
Окрім того, наявна огорожа - це сітка рабіца, після зобов`язання звести огорожу відповідачі намотали сітку поверх існуючої огорожі, яка закінчується на рівні вуликів. Така огорожа не створює перешкоди вільному льоту бджіл.
З метою усунення перешкод у користуванні власною земельною ділянкою позивачка неодноразово зверталася до Володарської селищної ради Білоцерківського району Київської області, однак такі звернення результатів не дали, тому вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.
05 листопада 2024 на адресу суду надійшов спільний відзив відповідачів, які заперечили проти позовних вимог. Зазначили, що позивачка жодним доказами не підтвердила порушення прав власників суміжних земельних ділянок чи прав добросусідства чи використання своєї земельної ділянки не у відповідності до її цільового призначення. Вказують, що зайняття бджільництвом здійснюється без окремого дозволу органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування. Кількість бджолиних сімей, що може утримуватися юридичними та фізичними особами, не обмежується. Ствердили факт розміщення на належній їм земельній ділянці пасіки, яка складається з 51 сім`ї, місцезнаходження у садку на рівновіддаленій відстані від найближчих сусідських житлових споруд. Окрім того зазначили, що твердження позивачки, що територія стаціонарної пасіки взагалі не огороджена, не обсаджена плодовими деревами та кущами, цільна огорожа відсутня лише натягнута сітка, яка не перешкоджає льоту бджіл та яка не має висоту 2,5 м є безпідставними. Так, позивачка посилається на акт від 05 липня 2024 року та лист від 10 липня 2024 року, як на підставу звернення до суду, однак у зазначених документах не встановлено порушень утримання пасіки чи правил добросусідства. Комісією з питань розгляду земельних спорів відносно меж земельних ділянок та додержання громадянами правил добросусідства при виконавчому комітеті Володарської селищної ради жодних порушень не виявлено. Одночасно зазначають, що на виконання листа Володарської селищної ради від 01 вересня 2023 року ними було виконано рекомендації комісії, а саме: піднято паркан до висоти 2,5 метрів, на земельній ділянці наявні зелені насадження. Також позивачка безпідставно посилається на необхідність перемістити вулики на відстань 30-35 кв.м один від одного, оскільки вона не стосується зазначених правовідносин, так як така вимога застосовується, лише у разі розрахунку площі земельної ділянки необхідної для виділення під пасіку. Натомість посилаються на п. 1.5 Інструкції щодо попередження та ліквідації хвороб бджіл та вказують, що при розміщені пасіки зазначений пункт дотримано. Наголошують, що жодна з правових норм не містить обмежень щодо відстані розміщення пасіки від жилих будівель та заборони її розташування на присадибній ділянці. Окремо зазначили, що дійсно на пасіці застосовують димарі, якими обкурюють бджіл, а не викурюють медоносних бджіл.
Рішенням Володарського районного суду Київської області у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із даним рішенням суду, представниця ОСОБА_1 - адвокатка Марценюк Леся Анатоліївна через систему «Електронний суд» подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин справи, які мають значення, просила скасувати рішення Володарського районного суду Київської області від 27 листопада 2025 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Підтримавши доводи заяв по суті справи, поданих до суду першої інстанції, апелянт зазначила, що судом першої інстанції не враховано, а відповідачами не дотримано обов`язкової вимоги щодо розміщення пасіки, зокрема, щодо того, що на одну бджолину сім`ю потрібно 30-35 кв.м., не враховано висновки Верховного суду у аналогічних правовідносинах.
Зокрема, судом першої інстанції встановлено та не заперечувалось відповідачами, що до складу їх пасіки належить 51 бджолина сім`я.
Так, розділом №1 Інструкції щодо попередження та ліквідації хвороб та отруєння бджіл, затвердженої наказом №9 від 30.01.2001 року, передбачено, що при визначенні розміру площі під пасіку розраховують, що на одну гадану бджолину сім`ю потрібно 30-35 кв. м, залежно від способу розміщення бджіл.
Таким чином, площа земельної ділянки, на якій може бути розміщено пасіку на одну гадану бджолину сім`ю має складати: 1785 кв.м. (51 х 30 -35). Однак, відповідачі визнали, що 51 бджолина сім`я розміщена на площі земельної ділянки, яка складає 25 метрів довжини та 20 метрів ширини, тобто 500 кв.м.
Разом з цим, у відповідності до державного акту земельної ділянки, яка надана відповідачами, площа усієї земельної ділянки кадастровий номер 3221687201:01:026:0009 складає 0,1040 га, що відповідає площі 1040 кв.м. Відповідно, не вистачає усієї земельної ділянки для виконання вимог розміщення пасіки. Однак відповідачами пасіка розміщена на 500 кв.м.
На думку представника апелянта, відповідачами розміщено пасіку з порушенням вимог Інструкції щодо попередження та ліквідації хвороб та отруєння бджіл, затвердженої наказом №9 від 30 січня 2001 року, а саме розділу №1 щодо визначення розміру площі під пасіку на одну гадану бджолину сім`ю.
Також судом першої інстанції зроблено помилковий висновок стосовно того, що відповідачами виконано вимогу щодо обсадження пасіки плодовими деревами та кущами, оскільки такі насадження відсутні зі сторони земельної ділянки позивача.
Відповідачами було визнано, що зі сторони земельної ділянки, яка перебуває у користуванні позивача були відсутні насадження плодових дерев та кущів та визнано, що перший ряд вуликів пасіки розміщено на відстані 1 метру зі сторони земельної ділянки позивача, що вказує на те, що відповідачами було порушено вимоги ДБН Б.2.-2-12:2019, які визначають, що відстань від межі суміжної земельної ділянки до стовбурів дерев, які висаджуються, має бути від 4 м до 6 м в залежності від величини крони (але не менше 1/2 діаметра крони дерева), а до кущів - 1,0 м.
Відтак, посилання відповідачів на те, що поруч з першим рядом вуликів насаджено кущі малини не вказує на дотримання вимог ДБН Б.2.-2-12:2019 щодо насадження плодових дерев та відстані розташування пасіки від суміжної ділянки.
Також представник апелянта зазначає, що при розміщені пасіки огорожа повинна бути заввишки не менше 2.5 м саме по периметру такої ділянки, а не лише частини де розміщені вулики.
Разом з цим, відповідачами не було виконано такої вимоги, оскільки з фото вбачається, що огорожу у вигляді сітки рабіца, яка не перешкоджає льоту бджіл встановлено вздовж усього периметру земельної ділянки відповідачів, у тому числі і з боку позивача, а огорожа заввишки не менше 2.5 м була збільшена відповідачами лише вдовж розміщення вуликів, що вказує на невиконання вимог розділу 1 Інструкції щодо попередження та ліквідації хвороб та отруєння бджіл, затвердженої наказом №9 від 30 січня 2001 року.
Таким чином, відповідачі, займаючись бджільництвом на належній їм земельній ділянці, порушують чинне законодавство, яке регулює відносини щодо розведення використання та охорони бджіл, забезпечення гарантій дотримання прав та захисту інтересів фізичних осіб суміжних земельних ділянок, використання земельних ділянок та самостійного господарювання на них, порушують правила добросусідства, внаслідок чого позивач позбавлений права користуватись своєю земельною ділянкою.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 лютого 2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представницею - адвокаткою Марценюк Лесею Анатоліївною на рішення Володарського районного суду Київської області у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Володарська селищна рада Білоцерківського району Київської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
23 лютого 2026 року представниця ОСОБА_2 - адвокатка Вдовика О.М. подала відзив на апеляційну скаргу в якому не погодилася з доводами апеляційної скарги, оскільки вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим.
Зокрема, представник відповідачів вказує, що не погоджується з позицією представника апелянта стосовно того, що судом першої інстанції не було враховано, що відповідачами не дотримано вимоги щодо розміщення пасіки, а саме щодо того, що на одну гадану бджолину сім`ю потрібно 30-35 кв.м., оскільки пасіка це не лише вулики, а ще й додаткові приміщення з інвентарем, а тому при розміщенні вуликів враховується загальна площа пасіки з врахуванням додаткових та обов`язкових приміщень.
Крім того, представник відповідачів звернув увагу, що відповідачам належить дві земельні ділянки: земельна ділянка з кадастровим номером 3221687201:01:026:0008 з цільовим призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0.25 га та земельна ділянка з кадастровим номером 3221687201:01:026:0009 для ведення особистого селянського господарства, площе 0.1040 га.
Таким чином, оскільки у відповідачів дві земельні ділянки, то їх загальна площа становить : 0.1040 га + 0.25 га = 3540 кв.м., що вказує на те, що така площа є достатньою для пасіки з 51 вулика, тому відповідачами дотримані вимоги Інструкції щодо попередження та ліквідації хвороб та отруєння бджіл.
Також представник позивача нівелює вимоги 1.5. даної Інструкції, а саме те, що окрім площі під пасіку Інструкцією визначено також те, як повинні бути розташовані вулики, а саме: вулики встановлюють на підставках не нижче 30 см від землі, на відстані не більш 3 м один від одного і 6-10 між рядами.
Зазначене, вказує на те, що відповідачами не було порушено пункт 1.5, оскільки при перевірці Володарської селищної ради не було встановлено таких порушень та позивачем не було надано жодних доказів, на підтвердження не дотримання вимог Інструкції. Таким чином, вимога про перенесення вуликів на відстань 30-35 кв.м. один від одного не підлягає задоволенню.
Представник відповідача вважає, що вимоги позивача щодо перенесення вуликів на відстань 30-35 кв.м. один від одного є не логічними, оскільки таке розміщення призведе до того, що вулики будуть розміщені близько до будинку відповідачів, а тому їхні права будуть порушені. Більш того, величина 30-35 кв.м. застосовується лише для визначення розміру земельної ділянки під пасіку, що відповідає розмірам земельних ділянок відповідачів.
Сторона відповідача повністю заперечує проти позиції позивача щодо необхідності засадження пасіки плодовими деревами та кущами, оскільки під час розгляду справи позивач погодився на те, що відповідачі посадили лише кущі малини біля огорожі з її боку. Жодних зауважень щодо необхідності засадження на земельній ділянці ще додатково деревами заявлено не було.
Додатково представник відповідача звернула увагу, що льотки вуликів повернуті в протилежну сторону від позивача, що підтверджено свідками, які дали пояснення в ході розгляду справи. Також насадження дерев підтверджується фото.
Щодо посилань в апеляційній скарзі на те, що при розміщенні пасіки огорожа повинна бути заввишки не менше 2.5 м саме по периметру такої ділянки, а не лише частини вздовж розміщення вуликів, представник відповідача вказує, що така позиція є помилкою, оскільки огорожа такої висоти має бути розміщена якщо пасіка знаходиться на присадибній ділянці. Разом з цим, пасіка відповідачів розміщена на земельній ділянці іншого призначення відмінного від присадибної ділянки, а саме на земельній ділянці для ведення особистого селянського господарства, а тому в останніх відсутній обов`язок встановлювати огорожу висотою 2.5 м та в разі задоволення вимог останні не зможуть виконати рішення суду, оскільки пасіка не розміщена на присадибній ділянці.
Проте, з метою добросусідства відповідачами було встановлено огорожу висотою 2.5 м з боку позивача, а тому вимоги позивача є передчасними, безпідставними та такими, які порушують права відповідачів.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 березня 2026 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.
У судовому засіданні представниця ОСОБА_1 - адвокатка Марценюк Леся Анатоліївна доводи апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити.
У судовому засіданні відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та їх представниця - адвокатка Вдовика Олена Миколаївна заперечили проти доводів апеляційної скарги з підстав наведених у відзиві на апеляційну скаргу.
У судове засідання представник Володарської селищної ради Білоцерківського району Київської області не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі.
Заслухавши думку учасників справи, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачка ОСОБА_1 є власником житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно довідки №165 від 12 вересня 2024 року в користуванні ОСОБА_1 перебуває земельна ділянка з кадастровим номером 3221687201:01:026:0007, площею 0,2500 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є власниками двох земельних ділянок з кадастровим номером 3221687201:01:026:0009 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства; 3221687201:01:026:0008 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, місцезнаходження АДРЕСА_1 . У власності відповідачів перебуває пасіка з 51 бджолосімей, які розміщенні на належних їм земельних ділянках.
Домоволодіння сторін розташовані по сусідству.
У судовому засіданні позивачка суду зазначила, що внаслідок утримання на сусідній ділянці відповідачами пасіки вона позбавлена права на безпечні й здорові умови користування належною їй земельною ділянкою. Останніми роками, коли значно збільшилася кількість вуликів на пасіці відповідачів, вона у теплий період року - весна-літо постійно потерпає від укусів бджіл, які з пасіки відповідачів літають на її територію присадибної ділянки. Вона неодноразово просила відповідачів обнести пасіку парканом висотою 2,5 м, що дозволило б підняти рівень льоту бджіл, та останні такі прохання ігнорують. У 2024 році сталася надзвичайна подія - унаслідок укусу бджоли, вона отримала анафілактичний шок та була врятована лише завдяки негайному медичному втручанню місцевої фельдшерки. Саме після цього випадку, а також через те, що вона фактично втратила можливість займатися городнім господарством на власній присадибній ділянці з причини постійної наявності бджіл над ділянкою та їх укусів, вона була змушена звертатися зі скаргами до місцевих органів самоврядування та до поліції.
Відповідачі у судовому засіданні ствердили, що більше як 15 років утримають пасіку, яка розташована на належній їм земельній ділянці. Кількість бджолосімей наразі становить 51 шт. Станом на тепер між стронами склалися неприязні відносини через неодноразові скарги позивачки до органів місцевого самоврядування та поліції. Вказували, що пасіка огороджена та паркан має 2,5 м висоти. Раніше по межі росли дерева, але встановлюючи паркан дерева було вирізано. На території пасіки насаджено фруктові дерева та кущі. Окрім того, відповідачі зазначили, що раніше позивачка сама тримала пасіку більше 10 років і жодних негативних наслідків для позивачки в той час не було. Вказували, що розміщення пасіки на належній їм земельній ділянці для позивачки не несе шкоди, що вони виконали всі її вимоги, повідомляють її про роботи на пасіці та, що пасіка розміщена рівновіддалено від усіх сусідів.
Згідно листа старости с. Руде Село №335 від 13 вересня 2021 року, на скаргу ОСОБА_1 , було проведено перевірку щодо виниклої конфліктної ситуації між сусідами, щодо пасіки. При обстеженні виявлено: що пасіка знаходиться у АДРЕСА_1 . Власниками пасіки є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Стан пасіки задовільний, в наявності - два ветеринарно-санітарних паспорти. Пасіка знаходиться у дальному дворі, територія має огорожу з усіх сторін Всього 50 бджолосімей. Останнє обстеження пасіки відбулося 06 вересня 2021 року. Стан задовільний, відповідає Закону України «Про бджільництво». Ветеринарне обслуговування здійснює Володарська Державна лікарня ветеринарної медицини.
Досліджено лист Володарської селищної ради Білоцерківського району Київської області №03-02/1293 від 01 вересня 2023 року, зі змісту якого встановлено, що комісією з питань розгляду земельних спорів відносно меж земельних ділянок та додержання громадянами правил добросусідства при виконавчому комітеті Володарської селищної ради було встановлено, що громадянами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 рекомендації комісії виконано, паркан піднято до висоти 2.5 метрів на відстані більше 25 метрів, на земельній ділянці наявні зелені насадження. Комісія порушень не виявила. Посилалися на норми чинного законодавства та дійшли висновку, що такі не містять обмежень у відстані розміщення пасіки від жилих будівель та заборони її розташування на присадибних ділянках. Запропонували сторонам конфлікту дотримуватися правил добросусідства та обирати такі способи використання земельних ділянок, за яких не будуть завдаватися незручності при використанні сусідніх земельних ділянок.
В матеріалах справи міститься Акт обстеження земельної ділянки комісією з питань розгляду земельних спорів відносно меж земельних ділянок та додержання громадянами правил добросусідства при виконавчому комітеті Володарської селищної ради від 05 липня 2024 року, за зверненням громадянки ОСОБА_1 , яким встановлено, що на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 дійсно розташовано пасіку, власником якої є громадянин ОСОБА_4 . Рекомендації комісії: громадянам ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по можливості перенести пасіку в інше місце.
10 липня 2024 року Володарська селищна рада направила на адресу сторін лист №03-02/919 за результатами розгляду скарги комісією з питань розгляду земельних спорів відносно меж земельних ділянок та додержання громадянами правил добросусідства при виконавчому комітеті Володарської селищної ради, яким комісія запропонувала сторонам конфлікту дотримуватись правил добросусідства та обирати такі способи використання земельних ділянок, за яких не будуть завдаватися незручності при використанні сусідніх земельних ділянок.
До матеріалів справи долучено Акт обстеження земельної ділянки комісією з питань розгляду земельних спорів відносно меж земельних ділянок та додержання громадянами правил добросусідства при виконавчому комітеті Володарської селищної ради від 05 серпня 2025 року за зверненням громадянки ОСОБА_1 , щодо розміщення пасіки на сусідній присадибній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 . При виїзді на місце було встановлено, що на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , дійсно розташовано пасіку, власниками якої є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Рекомендації комісії: громадянам ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по можливості перенести пасіку на інше місце.
18 серпня 2025 року голова комісії з питань розгляду земельних спорів відносно меж земельних ділянок та додержання громадянами правил добросусідства при виконавчому комітеті Володарської селищної ради надіслав на адресу учасників конфлікту висновок Управління безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини, державного нагляду за дотриманням санітарного законодавства Білоцерківського району ГУ Держпродспоживслужби в Київській області від 06 серпня 2025 року №10-14.3/2286-25. Зі змісту зазначеного висновку вбачається, що між сусідами виникла конфліктна ситуація щодо розміщення пасіки, нападу та укусів бджіл.
Пасіка належить ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , загальна кількість бджолосімей - 51, пасіки розташовані на присадибній ділянці площею - 0,35 га, за адресою : АДРЕСА_1 . 18 квітня 2025 року було проведено весняну ревізію пасік. Відповідно складених актів №1 та №2, а також звітів про результати дослідження патологічного матеріалу від 14 квітня 2025 року №БЦ -000670п.м./25 та №БЦ-000669п.м./25 підтверджено епізоотичне благополуччя пасік. Територія пасіки обсаджена плодовими деревами і кущами, огороджена зі сторони присадибної ділянки ОСОБА_1 , огорожа заввишки 2,5 метри, вулики розміщено порядно, льотки вуликів направлені у протилежний напрямок огорожі присадибної ділянки ОСОБА_1 . Під час огляду присадибної ділянки ОСОБА_1 комісія рухаючись у різних напрямках нападу бджіл та укусів бджіл не спостерігали. Залучені спеціалісти дійшли висновків, що порушень щодо розміщення та утримання бджолосімей на присадибній ділянці, яка належить ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не виявлено.
Відповідачі долучили до матеріалів справи копії письмових доказів, зокрема: паспорт пасіки виданий на ім`я ОСОБА_2 та паспорт пасіки виданий на ім`я ОСОБА_3 з додатками: ветеринарно-санітарний паспорт, акт осінньої ревізії пасіки (бджолоферми), звіт про результати дослідження патологічного біологічного матеріалу).
За даними довідки від 06 травня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Володарського центру первинної медико-санітарної допомоги у зв`язку з тим, що її вкусила бджола в область правого ока. Алергічна реакція. Результати огляду у лікаря дерматолога без числа і дати, яким встановлено діагноз: алергічний дерматит шкіри верхніх кінцівок. Оперізуючий герпес шкіри попереку, нижніх кінцівок.
Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 01 липня 2025 року підтверджує діагноз: алергічна реакція на укус комахи (бджоли). Набряк Квінке.
Судом першої інстанції у судовому розгляді було допитано в якості свідків членів комісії з питань розгляду земельних спорів відносно меж земельних ділянок та додержання громадянами правил добросусідства, а саме: ОСОБА_8 , ОСОБА_14, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та залучених спеціалістів ОСОБА_11 і ОСОБА_12 . Члени комісії ствердили, що за зверненням позивачки вони неодноразово виїжджали у складі комісії до місця домоволодіння позивачки у АДРЕСА_1 , зокрема: 07 червня 2023 року, 05 липня 2024 року та 05 серпня 2025 року для врегулювання конфліктної ситуації яка склалася між сусідами, що є сторонами у справі. За огляду ними складалися відповідні акти та надавалися відповідні рекомендації. Після першого виїзду комісією було рекомендовано відповідачам поставити паркан висотою 2,5 м, що дозволило б підняти рівень льоту бджіл. Наступного року, було встановлено, що ОСОБА_15 виконали рекомендацію та поставили паркан вказаної висоти на межі з домоволодінням позивачки. Оскільки питання між сторонами не було врегульовано і позивачка втретє звернулася до селищної ради із письмовою заявою, комісія втретє виїхали та одночасно залучили до участі в роботі комісії головного спеціаліста Володарського відділу Управління безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини, державного нагляду за дотриманням санітарного законодавства Білоцерківського району Головного Управління Держпродспоживслужби в Київській області - Значківського Юрія Васильовича; в.о. начальника Володарської державної дільничної лікарні ветеринарної медицини Білоцерківської міської державної лікарні ветеринарної медицини - епізоотолога ОСОБА_12 ; поліцейського офіцера громади СПД №1 ВП №1 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області Бобовську Юлію Юріївну. За результатами роботи комісії було складено відповідний Акт обстеження земельної ділянки комісією з питань розгляду земельних спорів відносно меж земельних ділянок та додержання громадянами правил добросусідства при виконавчому комітеті Володарської селищної ради від 05 серпня 2025 року. Залучені спеціалісти дійшли висновку, про відсутність порушень при утриманні пасіки. Зокрема підкреслили, що жодних порушень щодо умов утримання бджіл ними не було встановлено.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 вказав, що він є головним спеціалістом відділу безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини, державного нагляду за дотриманням санітарного законодавства Білоцерківського району Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області та брав участь у складі комісії при виїзді на місце 05 серпня 2025 року по розгляду звернення громадянки ОСОБА_1 . При роботі комісії заходили на територію подвір`я позивачки та відповідачів. Пасіка належить ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Вони мають відповідні ветеринарно-санітарні паспорта пасіки. Загальна кількість бджолосімей -51. Пасіка розташована на присадибній ділянці, площею - 0,35 га, яка належить даним громадянам. Падежу бджіл не було виявлено. Агресивності бджіл не відмічено. Територія пасіки обсаджена плодовими деревами та кущами. Огороджена зі сторони присадибної ділянки ОСОБА_1 .. Має огорожу заввишки 2,5 метри. Вулики розміщено по рядно. Льотки вуликів направлені на протилежний напрямок огорожі присадибної ділянки ОСОБА_1 . При обстеженні присутніх комахи (бджоли) не кусали. Нарікань жодних не було. Порушень Інструкції щодо попередження та ліквідації хвороб бджіл - не встановлено.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 вказав, що він працює в.о. начальника Володарської державної дільничної лікарні ветеринарної медицини та двічі був по місцю знаходження пасіки відповідачів: вперше при весняній ревізії пасіки 18 квітня 2025 року та вдруге у складі відповідної комісії 05 серпня 2025 року. Ним, як лікарем Володарської державної дільничної лікарні ветеринарної медицини, за результатами весняної ревізії пасіки було складено відповідні акти, а також звіти про результати дослідження патологічного матеріалу. Підтверджено епізоотичне благополуччя даних пасік. Територія пасіки обсаджена плодовими деревами та кущами, огороджена із сторони присадибної ділянки ОСОБА_1 , має огорожу заввишки 2,5 метри, вулики розміщено по рядно, льотки вуликів направлені на протилежний напрямок огорожі присадибної ділянки позивачки. Порушень діючого законодавства, що регулює цей вид та відповідної Інструкції щодо попередження та ліквідації хвороб бджіл не було виявлено.
Вирішуючи спір у справі, місцевий суд виходив з того, що сам по собі факт утримання відповідачами пасіки не є порушенням права позивачки на безпечні та здорові умови користування земельною ділянкою, на якій розташований належний їй житловий будинок. Позивачкою не доведено наявності протиправної поведінки з боку відповідачів, шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між утриманням пасіки й погіршенням її стану здоров`я чи умов користування земельною ділянкою. Відповідачами дотримано вимоги чинного законодавства у сфері бджільництва, ужито заходів для забезпечення безпечного утримання пасіки та дотримання правил добросусідства. За результатами судового розгляду справи суд дійшов висновку, що право позивачки відповідачами не порушено. Спір зводиться до того, що між сторонами тривалий час існують неприязні стосунки, що і слугувало підставою звернення до суду з позовом, який не ґрунтується на діючому законодавстві.
Вимога щодо огорожі висотою 2,5 м, передбачена Інструкцією №9, поширюється саме на пасіки, розміщені на присадибних ділянках (подвір`ях). Оскільки пасіка відповідачів розміщена не на присадибній ділянці, а на земельній ділянці з іншим цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, вимоги позивачки про зобов`язання відповідачів звести суцільну огорожу висотою не менше 2,5 м між земельними ділянками сторін не підлягає задоволенню. Інструкція №9 не містить приписів щодо обов`язку власника пасіки огороджувати всю земельну ділянку, на якій розташована пасіка, особливо якщо така ділянка не є присадибною. Крім того, вимога позивачки щодо встановлення паркану на межі земельних ділянок висотою 2,5 м суперечить вимогам п. 6.7 ДБН Б.2.2-5:2011, що встановлюють параметри огорож між присадибними ділянками. Разом із тим, із матеріалів справи та показань свідків убачається, що пасіка вже частково огороджена парканом висотою 2,5 м саме з боку домоволодіння позивачки, що підтверджується також фотоматеріалами, наданими обома сторонами. Отже, вимога про додаткове огородження по межі земельних ділянок є безпідставною та такою, що порушує права відповідачів як власників щодо вільного володіння та користування своїм майном.
Також ані Земельним кодексом України, ані Законом України «Про бджільництво», «Інструкцією щодо попередження та ліквідації хвороб і отруєнь бджіл», Законом України «Про ветеринарну медицину», ані наказом Міністерства аграрної політики України та Української академії аграрних наук «Про затвердження нормативно-правових актів з питань розвитку бджільництва», яким затверджено План народного районування бджіл, Порядок видачі ветеринарно-санітарного паспорта пасіки, Порядок реєстрації пасік та Правила ввезення в Україну і вивезення за її межі бджіл і продуктів бджільництва, не визначено відстаней, на яких повинні розміщуватися пасіки на присадибних земельних ділянках від суміжних ділянок або житлової забудов. Відповідно, позовна вимога в частині зобов`язання відповідачів усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом перенесення пасіки в інше місце не може бути задоволена, оскільки вона не базується на законі.
Колегія суддів, перевіривши оскаржуване рішення в межах доводів апеляційної скарги, погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла.
Згідно з ч. 4 ст. 293 ЦК України фізична особа має право на належні, безпечні і здорові умови праці, проживання, навчання тощо.
Відповідно до частини 1 статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).
Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив) (частина друга статті 103 ЗК України).
Стаття 104 ЗК України передбачає, що власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров`я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше.
Згідно зі статтею 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Статтею 12 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено обов`язки громадян, щодо збереження природи, охорони, раціонального використання її багатства відповідно до вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища; здійснення діяльності з додержанням вимог екологічної безпеки, інших екологічних нормативів та лімітів використання природних ресурсів.
Відповідно до статтей 11-12 Закону України «Про бджільництво» право на утримання бджіл і зайняття бджільництвом мають громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають необхідні навики або спеціальну підготовку, а також юридичні особи. Фізична особа з метою зайняття бджільництвом формує пасіку з бджолиних сімей, яка може мати підсобне приміщення, інвентар і обладнання та розміщується на відповідній земельній ділянці. Кількість бджолиних сімей, що може утримуватися фізичними особами, не обмежується.
Частиною першою статті 15 Закону України «Про бджільництво» визначено, що фізичні особи розміщують пасіки на земельних ділянках, які належать їм на правах власності або користування, відповідно до ветеринарно-санітарних правил.
Статтею 13 Закону України «Про бджільництво» передбачено, що з метою обліку пасік та здійснення лікувально-профілактичних заходів на кожну пасіку видається ветеринарно-санітарний паспорт. Форма паспорта і порядок його видачі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики.
Розділом 1 «Вимоги щодо розміщення і облаштування пасік» щодо попередження та ліквідації хвороб бджіл, затвердженої наказом Головного державного інспектора ветеринарної медицини від 30 січня 2001 року №9, визначено, що територію стаціонарної пасіки огороджують, обсаджують плодовими деревами і кущами. Відведення земельних ділянок для розміщення такої пасіки необхідно погоджувати з органами державного управління з питань ветеринарної медицини і місцевими органами влади. При визначенні розміру площі під пасіку розраховують, що на одну гадану бджолину сім`ю потрібно 30-35 кв. м, залежно від способу розміщення бджіл. При розміщенні пасіки на присадибній ділянці (подвір`ї) огорожа повинна бути заввишки не менше 2,5 м для підвищення рівня льоту бджіл.
Передумовами захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтверджених належними доказами права особи щодо земельної ділянки (власності або користування) та факту порушення такого права, зокрема, у земельних відносинах, добросусідства - діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу, або яка не дозволяє власникам (землекористувачам) сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).
Колегія суддів акцентує увагу, що за умови доведення порушення прав власника сусідньої земельної ділянки (землекористувача) внаслідок порушення умов щодо розміщення і утримання пасіки на присадибній ділянці (подвір`ї) відповідно до ветеринарно-санітарних правил, власник земельної ділянки може вимагати усунення цих порушень.
Згідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
У цій справі листом Володарської селищної ради Білоцерківського району Київської області №03-02/1293 від 01 вересня 2023 року, фотографіями, а також самими сторонами в ході розгляду справи підтверджено, що відповідачі у 2023 році для підвищення льоту бджіл підняли огорожу пасіки зі сторони земельної ділянки позивачки до висоти 2,5 м.
Тобто, на момент звернення до суду з позовом відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дотримуючись правил добросусідства, для підвищення льоту бджіл вчинили дії, спрямовані на облаштування огорожі між суміжними земельними ділянками зі ОСОБА_1 , встановивши огорожу не менше 2,5 м у вигляді затіняючої сітки поверх сітки рабиці. Отже, вимога про додаткове огородження по межі спірних земельних ділянок є безпідставною та такою, що порушує права відповідачів як власників щодо вільного володіння та користування своїм майном. Крім того, представник апелянта у судовому засідання пояснила, що встановлення паркану з іншого цільного матеріалу (бетон, метал тощо) не менше 2,5 м не потрібно бо буде порушуватися інсоляція.
Що стосується доводів апелянта стосовно необхідності зведення огорожі не менше 2,5м по периметру всієї земельної ділянки на якій розташована пасіка, то вони колегією суддів розцінюються критично, оскільки доказів на підтвердження того, що відповідачі своїми діями порушують права інших суміжних землевласників матеріали справи не містять, як і не містять повноважень ОСОБА_1 діяти у їх інтересах.
При цьому, обмежень у відстані розміщення пасіки від жилих будівель та заборони її розташування на ділянках для ведення особистого селянського господарства не встановлено нормами Закону України «Про бджільництво», Інструкції щодо попередження та ліквідації хвороб і отруєнь бджіл, затвердженої наказом Головного державного інспектора ветеринарної медицини від 30 січня 2001 року №9, а також не обумовлено таких обмежень чи заборон у положеннях «Порядку видачі ветеринарно-санітарного паспорта пасіки» та «Порядку реєстрації пасік», затверджених спільним наказом Міністерства аграрної політики України та Української академії аграрних наук від 20 вересня 2000 року №184/82. 
Вказані норми визначають розміри санітарно-захисних зон від сільськогосподарських підприємств до житлової забудови та прирівняних до них об`єктів й не стосуються пасік громадян, розміщених на їх присадибних ділянках (подвір`ях). Оскільки з наданих сторонами доказів слідує, що пасіка відповідачів розташована на земельній ділянці для ведення особистого селянського господарства колегія суддів визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про поширення розміру санітарно-захисної зони у розмірі 300 метрів на влаштовану відповідачем на власній присадибній ділянці пасіку. Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду у постанові від 27 лютого 2020 року у справі №460/3678/17.
Колегія суддів зауважує, що право тримати пасіку на власній земельній ділянці, яка належить особі на праві приватної власності, при відсутності прямої законодавчої заборони на таке тримання, відповідає положенням ст. ст. 21, 41 Конституції України, ч.1 ст.316 ЦК України. Ураховуючи, що сам по собі факт утримання відповідачами пасіки на належних їм земельних ділянках не свідчить про порушення прав позивачки.
Натомість, вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання відповідачів перемістити вулики на відстань 30-35 кв.м один від одного, а також насадити плодові дерева і кущі зі сторони земельної ділянки позивачки є непропорційним втручанням у право власності відповідачів.
Більш того, за фактичних обставин цієї справи позивачка погодила насадження відповідачами по периметру розташування пасіки зі сторони суміжних земельних ділянок кущів малини, яку відповідачі виконали.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачі зобов`язані здійснити насадження плодових дерев зі сторони земельної ділянки, яка перебуває у користуванні позивачки, на відстані від 4 м до 6 м від її межі та відповідно змістити вулики на таку відстань, оскільки дерева мають бути за межами розташування пасіки, взагалі виходять за межі позовних вимог, а тому відхиляються апеляційним судом.
При цьому позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що наявність у відповідачів пасіки обмежує її право належним чином користуватися земельною ділянкою; відповідачі, займаючись бджільництвом на належних їм земельних ділянках, порушують умови щодо розміщення і утримання пасіки відповідно до ветеринарно-санітарних правил, що має наслідком порушення прав позивачки як власниці сусідньої земельної ділянки, а вчинені відповідачами добровільні дії щодо усунення перешкод є неефективними.
Установивши відсутність порушень відповідачем умов щодо розміщення і утримання пасіки, а також з урахуванням того, що сам по собі факт утримання пасіки не є порушенням права позивача на безпечні й здорові умови проживання та користування її земельною ділянкою і будинком, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Інші доводи апеляційної скарги повторюють доводи позовної заяви та були досліджені судом першої інстанції та не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права та не спростовують висновків суду, а зводяться лише до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надано належну правову оцінку та тлумаченню норм права на розсуд апелянта.
Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення по суті позовних вимог.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому рішення суду відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану представницею - адвокаткою Марценюк Лесею Анатоліївною на рішення Володарського районного суду Київської області від 27 листопада 2025 року залишити без задоволення.
Рішення Володарського районного суду Київської області від 27 листопада 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 10 квітня 2026 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова