ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
09 квітня 2026 року справа №320/62591/24 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Казначеєва Е.Г., Гайдара А.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року у справі № 320/62591/24 (головуючий І інстанції Смагар С.В.) за позовом Державної судової адміністрації України до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про скасування постанови державного виконавця,- 

У С Т А Н О В И В:

Державна судова адміністрація України звернулася до Київського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просить скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про накладення штрафу від 03.12.2024 року ВП 74873281.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року адміністративний позов Державної судової адміністрації України до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про скасування постанови державного виконавця (справа № 320/62591/24) передано за підсудністю до Донецького окружного адміністративного суду.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року у справі № 320/62591/24 позов задоволено, внаслідок чого визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про накладення штрафу від 03.12.2024 року у виконавчому провадженні № 74873281. 
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення, яким визнати пропущеним строк пред`явлення адміністративного позову Державної судової адміністрації України до суду першої інстанції.
Позовну заяву Державної судової адміністрації України – залишити без розгляду.
У разі якщо суд апеляційної інстанції не знайде підстав для залишення позову без розгляду, прийняти рішення, яким у задоволенні позовних вимог Державної судової адміністрації України – відмовити в повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач був обізнаний про відкриття виконавчого провадження та за ідентифікатором доступу мав можливість дізнатись про всі прийняті державним виконавцем подальші рішення та винесені постанови в рамках конкретного виконавчого провадження, в тому числі і про винесення постанови про накладення штрафу від 03.12.2024, а тому на думку відповідача, останнім днем для оскарження є 14.12.2024. 
Проте, позовну заяву скасування постанови державного виконавця, датовано 26.12.2024. Таким чином, позивач пропустив строк для звернення до суду з вимогами про скасування постанови державного виконавця. 
Також, в апеляційній скарзі зазначено, що обставини зазначені в листі Державної судової адміністрації України, не підтверджують факт виконання рішення суду та не слугують підставою для зупинення вчинення виконавчих дій чи закінчення виконавчого провадження, згідно вимог Закону. Боржником не доведено наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, що не залежать від волевиявлення боржника, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для виконання рішення у встановлений виконавцем строк, а тому наявні підстави для застосування до боржника заходів примусового виконання у вигляді накладення штрафу в розмірі передбаченому Законом. 
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що за даними КП “Діловодство спеціалізованого суду”, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року у справі № 200/5403/23, яке набрало законної сили 11 січня 2024 року, зокрема, визнано протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області в повному обсязі бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати суддівської винагороди і допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 за період з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року, виходячи із встановленого на 01.01.2021 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2270 гривень, з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року, виходячи із встановленого на 01.01.2022 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2481 гривня, за період з 01.01.2023 року по 31.08.2023 року, виходячи із встановленого на 01.01.2023 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2684 гривні, з доплатою за вислугу років в розмірі 20%. Зобов`язано Державну судову адміністрацію України забезпечити Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області бюджетними асигнуваннями для здійснення видатків з виплати суддівської винагороди і допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 за період з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року, виходячи із встановленого на 01.01.2021 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2270 гривень, з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року, виходячи із встановленого на 01.01.2022 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2481 гривня, за період з 01.01.2023 року по 31.08.2023 року, виходячи із встановленого на 01.01.2023 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2684 гривні, з доплатою за вислугу років в розмірі 20%, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів.
21 березня 2024 року Донецьким окружним адміністративним судом були видані виконавчі листи у справі № 200/5403/23. 
Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян О.Г. від 29 квітня 2024 року відкрито виконавче провадження № 74873281 з примусового виконання виконавчого листа № 200/5403/23, виданого 21 березня 2024 року Донецьким окружним адміністративним судом про зобов`язання Державну судову адміністрацію України забезпечити Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області бюджетними асигнуваннями для здійснення видатків з виплати суддівської винагороди і допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 за період з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року, виходячи із встановленого на 01.01.2021 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2270 гривень, з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року, виходячи із встановленого на 01.01.2022 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2481 гривня, за період з 01.01.2023 року по 31.08.2023 року, виходячи із встановленого на 01.01.2023 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2684 гривні, з доплатою за вислугу років в розмірі 20%, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів. 
Державна судова адміністрація України листом від 22 травня 2024 року № 10-11594/24 повідомила Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відповідача про відсутність об`єктивної можливості виконання судового рішення у справі №200/5403/23, у спосіб, який визначений у ньому, та просила утриматися від накладення штрафу. Зазначено, що виконання рішення у справі № 200/5403/23 можливо лише за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 “Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя”. При цьому ДСА України в межах своїх повноважень вжито відповідних заходів, спрямованих на виконання означеного рішення. У цьому листі позивач просив утриматися від накладення штрафів на ДСА України.
До вказаного листа було додано кошторис на 2024 рік та план асигнувань (за винятком надання кредитів з бюджету) загального фонду бюджету на 2024 рік Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області.
22 серпня 2024 року відповідачем на адресу ДСА України надіслано вимогу державного виконавця, якою зобов`язано позивача надати інформацію чи забезпечено ТУ ДСА України в Донецькій області бюджетними асигнуваннями для здійснення видатків саме ОСОБА_1 , а також щодо суми коштів, належних до виплати саме ОСОБА_1 за рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року у справі № 200/5403/23.
Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян О.Г. від 10 вересня 2024 року винесено постанову виконавчому провадженні № 74873281 про накладення штрафу на ДСА України у розмірі 5100 грн. за невиконання рішення суду без поважних підстав.
Відповідачем зазначено, що на виконання вимоги державного виконавця Територіальним управлінням державної судової адміністрації України в Донецькій області надано інформацію та відповідні документи щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди і допомоги на оздоровлення за період з 01.01.2021 по 31.12.2021, виходячи із встановленого на 01.01.2021 прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2270 грн., з 01.01.2022 по 31.12.2022, виходячи із встановленого на 01.01.2022 прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2481 гривня, за період з 01.01.2023 по 31.08.2023, виходячи із встановленого на 01.01.2023 прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2684 гривні, з доплатою за вислугу років у розмірі 20%, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів. Сума заборгованості, що підлягає виплаті ОСОБА_1 становить 352420,95 грн., що також відображено у оскаржуваній постанові. 
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року у справі № 200/5403/23, яка набрала законної сили 19 листопада 2024 року, відмовлено у задоволенні заяви старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян Олени Грайровни про зміну способу і порядку виконання судового рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15.11.2023 по справі № 200/5403/23. Ухвала мотивована тим, що змінивши спосіб виконання такого рішення із зобов`язання провести нарахування та виплату суми суддівської винагороди на списання конкретної суми такої виплати, відбудеться зміна рішення по суті, з виходом при цьому за межі позовних вимог та вирішенням питання, що не було предметом дослідження судом при розгляді справи по суті.
03 грудня 2024 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийнято постанову про накладення штрафу на ДСА України у розмірі 10200 грн. за невиконання рішення суду без поважних причин.
Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем постанови про накладення штрафу, позивач звернувся з цим позовом до суду, просив її скасувати.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд першої інстанції виходив з наступного. 
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Підстави, порядок та процедура здійснення виконавчого провадження регулюється Законом України “Про виконавче провадження” від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі Закон №1404).
Відповідно до статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII “Про виконавче провадження” (далі - Закон №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі – рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною 1 статті 2 Закону №1404-VIII визначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Статтею 3 Закону №1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України “Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів” (частина 1 статті 5 Закону №1404-VIII).
Частиною 1 статті 26 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1).
Відповідно до частин 5 та 6 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Згідно з частиною 1 статті 18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Частиною 1 статті 13 Закону № 1404-VIII визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Пунктом 16 частини 3 статті 18 Закону №1404-VIII встановлено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних і посадових осіб у випадках, передбачених законом.
Частиною 1 ст. 28 Закону №1404-VIII встановлено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. 
Порядок та процедура виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, визначені статтею 63 Закону №1404-VIII.
Відповідно до частин 1-3 статті 63 Закону №1404-VIII, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
З наведеного вбачається, що підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин.
Поважними причинами невиконання рішення суду в розумінні норм Закону можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 75 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. 
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Пунктами 1 та 2 розділу IX “Виконання рішень немайнового характеру” Інструкції № 512/5, визначено, що виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, здійснюється в порядку, визначеному статтею 63 Закону. У разі невиконання боржником рішення у встановлений виконавцем строк на боржника накладається штраф відповідно до статті 75 Закону та застосовуються інші заходи, передбачені Законом
З аналізу вказаних норм випливає, що накладення штрафу за невиконання рішення суду, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Законом №1404-VIII встановлено відповідальність боржника саме за невиконання судового рішення. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.
Верховний Суд у постанові від 06.08.2021 у справі №280/2456/19 зазначив, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. Водночас, притягуючи боржника до відповідальності за невиконання рішення у виконавчому провадженні і накладаючи на нього штраф, державний виконавець зобов`язаний ретельно дослідити всі обставини справи, зокрема, належним чином перевірити факт невиконання боржником його обов`язків і встановити причини їх невиконання або неналежного виконання. Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Суд зауважує, що поважними, в розумінні наведених норм Закону №1404, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення. Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт умисного невиконання рішення суду та наявність вини з невиконання цього рішення.
Верховний Суд у постанові від 21 січня 2020 року у справі №640/9234/19 зазначив, що даючи оцінку тому чи правомірно на боржника наклали штраф за невиконання/повторне невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону № 1404-VIII . Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.
Судом встановлено, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року у справі №200/5403/23 зобов`язано Державну судову адміністрацію України забезпечити Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області бюджетними асигнуваннями для здійснення видатків з виплати суддівської винагороди і допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 за період з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року, виходячи із встановленого на 01.01.2021 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2270 гривень, з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року, виходячи із встановленого на 01.01.2022 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2481 гривня, за період з 01.01.2023 року по 31.08.2023 року, виходячи із встановленого на 01.01.2023 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2684 гривні, з доплатою за вислугу років в розмірі 20%, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів.
У той же час, листом від 22 травня 2024 року № 10-11594/24 позивач повідомив відповідача про відсутність об`єктивної можливості виконання судового рішення у справі №200/5403/23, у спосіб, який визначений у ньому, та просив утриматися від накладення штрафу. Зазначив, що виконання рішення у справі № 200/5403/23 можливо лише за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 “Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя”.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року у справі № 200/5403/23 відмовлено у задоволенні заяви старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян Олени Грайровни про зміну способу і порядку виконання судового рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15.11.2023 по справі № 200/5403/23, оскільки зміна способу його виконання потягне зміну рішення по суті.
Разом із цим, як вбачається з матеріалів справи, позивач з метою виконання рішення суду листами від 30 квітня 2024 року № 11-10400/24, від 22 липня 2024 року № 11-14862/24, від 11 жовтня 2024 року № 11-19998/24 звертався до Комітету Верховної Ради України з питань бюджету із пропозицією щодо внесення змін до Закону України “Про Державний бюджет України на 2024 рік” у частині збільшення бюджетних призначень за бюджетною програмою 0501150 “Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя” на суми 1318,0 млн. гривень, 1428,43 млн. грн. та 1502,98 млн. грн. відповідно.
Міністерством фінансів України пропозиції позивача, викладені у зазначених вище листах, не були підтримані, оскільки у період дії воєнного стану наявні фінансові ресурси держави насамперед спрямовуються на виконання завдань щодо відсічі збройної агресії , забезпечення недоторканості державного кордону та захисту держави, забезпечення життєво необхідних потреб жителів, реалізації заходів територіальної оборони та захисту населення, про що свідчать листи Міністерства фінансів України від 09 травня 2024 року № 08020-09-6/14939, від 06 серпня 2024 року № 08020-09-6/23061, від 24 жовтня 2024 року № 08020-09-6/30749.
Суд зазначає, що гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України “Про виконавче провадження” (далі - рішення суду), та особливості їх виконання встановлює Закон України від 05.06.2012 № 4901-VI “Про гарантії держави щодо виконання судових рішень” ( далі – Закон № 4901-VI).
Відповідно до частин 1, 2 та 4 статті 3 Закону № 4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. 
Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України “Про виконавче провадження”, із заявою про виконання рішення суду.
Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.
Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.
Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначає Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. № 845 (далі – Порядок № 845).
Згідно з пунктом 25 Порядку №845 безспірне списання коштів з рахунка боржника здійснюється в першочерговому порядку. Проведення платежів з рахунка боржника здійснюється після безспірного списання у разі наявності коштів на рахунку..
У разі наявності у боржника або головного розпорядника бюджетних коштів окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду безспірне списання коштів здійснюється лише за цією бюджетною програмою.
Виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів, здійснюються згідно із законодавством України за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 “Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя”.
Отже, на думку суду, виконання зазначеного виконавчого листа має здійснюватись в межах визначеного Кабінетом Міністрів України порядку, що, у свою чергу, виключає відповідальність боржника (позивача) за невиконання цього судового рішення.
Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 18.06.2019 у справі №826/721/16. Водночас, Верховний Суд у цій постанові зазначив, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. 
Наведені обставини у своїй сукупності свідчать про наявність поважних причин, що перешкоджали позивачу станом на дату прийняття оскаржуваної постанови (03 грудня 2024 року) з незалежних від нього самого причин виконати рішення суду у справі №200/5403/23, які нівелюють висновки державного виконавця про наявність правових підстав для притягнення боржника до відповідальності у виконавчому провадженні у вигляді штрафу.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність постанови державного виконавця відділу примусового виконання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про накладення штрафу від 03.12.2024 року у ВП 74873281 та наявність підстав для її скасування.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Отже, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та задоволення позову.
Щодо способу захисту порушеного права суд зазначає наступне. 
Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
З огляду на викладене, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про накладення штрафу від 03.12.2024 року у виконавчому провадженні № 74873281.
Стосовно доводів апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку звернення до суду у цій справі, колегія суддів зазначає наступне. Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року заяву Державної судової адміністрації України про поновлення строку звернення до суду задоволено. Визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом та поновлено пропущений строк.
Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції, які викладено в ухвалі від 21 квітня 2025 року, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про визнання поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом та його поновлення.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову. 
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року у справі № 320/62591/24 - залишити без задоволення. 
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року у справі № 320/62591/24 - залишити без змін. 
Повне судове рішення складено 09 квітня 2026 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін 

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв