Справа № 602/1219/25
Провадження № 2-о/602/15/2026

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" березня 2026 р.  Лановецький районний суд Тернопільської області 

в складі: головуючого РАДОСЮКА А.В.
присяжних ВЛАСЮКА Р.В.
ДОРОТЮКА М.В.
при секретарі ЯБЛОНСЬКІЙ М.М.

розглянувши в письмовому провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ланівці цивільну справу за заявою  ОСОБА_1 про оголошення фізичної особи померлою під час захисту Батьківщини, заінтересовані особи: Лановецький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кременецькому районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 ,-
встановив:

До суду звернувся ОСОБА_1  з заявою про оголошення фізичної особи померлою під час захисту Батьківщини, заінтересовані особи: Лановецький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кременецькому районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 .
Свої вимоги мотивує тим, що він є батьком військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 штаб-сержанта ОСОБА_2 , який 03.06.2024 року зник безвісти під час виконання бойового завдання в районі н.п.Вовчанськ Харківської області. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 12.06.2024 року № 372 призначено службове розслідування за фактом зникнення безвісти ОСОБА_2 . З акту службового розслідування вбачається, що штаб-сержант ОСОБА_2 отримав вогнепальні поранення, при огляді військовослужбовець ознак життя не подавав, пульс був відсутній. Станом на даний час будь-якої інформації щодо місцезнаходження штаб-сержанта ОСОБА_2 не надходило, відомості про його перебування в полоні відсутні. Оголошення штаб-сержанта ОСОБА_2 померлим є необхідним для отримання заявником одноразової грошової допомоги, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року. 
Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак на адресу суду надійшла заява, в якій він просить розгляд справи проводити у його відсутності, заявлені вимоги підтримує, просить заяву задовольнити.
Представник заінтересованої особи – Лановецького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Кременецькому районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) в судове засідання не з`явився, хоча про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Представник заінтересованої особи – Міністерства оборони України  в судове засідання не з`явився, хоча про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак на адресу суду надійшла заява, в якій Міністерство оборони України  просить розгляд справи проводити у відсутності його представника, щодо задоволення заяви – заперечує з причин недоведеності та передчасності.
Представник заінтересованої особи – Військової частини НОМЕР_1 в судове засідання не з`явився, хоча про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Суд, дослідивши та оцінивши наявні докази, вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. 
При цьому суд виходив із наступного. 
Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 27 жовтня 1997 року Борсуківською сільською радою Лановецького району Тернопільської області, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Нападівка Лановецького району Тернопільської області, його батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.47).
Згідно копії Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 478 від 05.07.2024 року, старшого оператора (з розвідки) групи спеціального призначення позначення дій противника роти спеціального призначення позначення дій противника загону підготовки (перепідготовки) постійного складу та позначення дій противника штаб-сержанта ОСОБА_2 вважати таким, що з 03.06.2024 зник безвісти за особливих обставин під час бойових дій у ході виконання обов`язків військової служби у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації (а.с.36-37).
Згідно копії сповіщення про зниклого безвісти № 20,оператор (з розвідки) групи спеціального призначення позначення дій противника роти спеціального призначення позначення дій противника загону підготовки (перепідготовки) постійного складу та позначення дій противника військової частини НОМЕР_1 штаб-сержант ОСОБА_2 , 1997 року народження, призваний на військову службу 15 вересня 2016 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , зник безвісти в районі н.п. Вовчанськ Харківської області під час виконання бойового завдання ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.35).
Згідно копії Витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин № ВГ/В-20251208-26 від 08.12.2025 року, ОСОБА_2 зник на території бойових дій (під час воєнних дій), дата набуття статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин – 18.10.2024 (а.с.5-6).
Відповідно до копії Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 83 від 21.03.2024 року штаб-сержанта ОСОБА_2 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 13 березня 2024 року № 15-РС на посаду старшого оператора (з розвідки) групи спеціального призначення позначення дій противника роти спеціального призначення позначення дій противника загону підготовки (перепідготовки) постійного складу та позначення дій противника військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що справи та посаду прийняв 21 березня 2024 року та приступив до виконання службових обов`язків за посадою, за 8 тарифним розрядом (а.с.23).
Відповідно до копії рапорту тимчасово виконуючого обов`язки командира загону підготовки (перепідготовки) постійного складу та позначення дій противника від 10.06.2024, під час виконання бойового зіткнення з противником загинув військовослужбовець ОСОБА_2 зі складу групи спеціального призначення. Тіло не вдалося евакуювати у зв`язку з тим, що територія знаходиться під контролем противника. Просить призначити службове розслідування по даному факту (а.с.21).
Відповідно до копії Витягу із журналу бойових дій військової частини НОМЕР_1 за ж/ж 2024р. п.63, близько 22 год. 54 хв. 03.06.2024 ГрСпП … в зоні штурмових дій … під час зачистки будівлі … загинув штаб-сержант ОСОБА_2 . Станом на 02 год. 00 хв. 04.06.2024 року тіло не евакуйовано, рахується безвісти зниклим (а.с.22).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 372 від 12.06.2024 року призначено службове розслідування з метою уточнення причин та умов, що сприяли загибелі ІНФОРМАЦІЯ_4 в н.п. Вовчанськ Харківської області штаб-сержанта ОСОБА_2 (а.с.20).
Відповідно до акта службового розслідування, група спеціального призначення виконувала бойові завдання в складі сил та засобів ОТУ Харків, ТГр Вовчанськ . 03.06.2024 група № 1421 виконувала завдання щодо зачистки від російських окупаційних військ Вовчанського агрегатного заводу. Близько 22:54 під час зачистки будівлі на другому поверсі було виявлено особовий склад противника. Гр СпП вступила в стрілецький бій в ході якого штаб-сержант ОСОБА_2 отримав вогнепальні поранення. При огляді військовослужбовець ознак життя не подавав, пульс був відсутній. Силами групи тіло загиблого було винесено на вулицю, але у зв`язку з щільним вогневим впливом противника та його переважаючою кількістю, було прийнято рішення про відхід групи на точку збору. На разі тіло евакуювати не вдалося у зв`язку з тим, що територія окупована силами російської федерації, що в свою чергу унеможливлює провести пошуково-евакуаційну операцію.
…Виходячи з вище зазначеного та оцінюючи бойову обстановку під час виконання бойового завдання, що склалася ІНФОРМАЦІЯ_4 поблизу н.п. Вовчанськ Харківської області, відсутність достовірної інформації про місце знаходження штаб-сержанта ОСОБА_2 , приводить до наступного висновку, що штаб-сержант ОСОБА_2 зник безвісти за особливих обставин, внаслідок дій ворожих сил противника, під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), а саме виконання бойового завдання в зоні ведення активних бойових дій, що пов`язано із захистом Батьківщини. Відтак, обставини зникнення безвісти за особливих обставин штаб-сержанта ОСОБА_2 не пов`язані з вчиненням кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком вчинення штаб-сержантом ОСОБА_2 дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, тілесні ушкодження спричинені собі навмисно чи самогубством. В той же час, фактичних обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування службовим розслідуванням не встановлено (а.с.7-19).
В матеріалах розслідування містяться пояснення молодшого лейтенанта ОСОБА_4 , молодшого сержанта ОСОБА_5 , штаб-сержанта ОСОБА_6 , головного сержанта ОСОБА_7 , згідно яких, в ході стрілецького бою штаб-сержант ОСОБА_8 побачив як штаб-сержант ОСОБА_2 отримав численні кульові поранення та одразу впав. В свою чергу штаб-сержант ОСОБА_8 відкрив вогонь у відповідь та закидав противника гранатами, для того, щоб забрати штаб-сержанта ОСОБА_9 . Забравши штаб-сержанта ОСОБА_10 , залишився крити свій сектор для недопущення проведення штурмових дій зі сторони противника. Головний сержант Н.Вашук та молодший сержант ОСОБА_11 штаб-сержанта ОСОБА_10 , спробували надати першу медичну допомогу, але пульс та дихання були відсутніми, після чого, командир групи молодший лейтенант ОСОБА_12 віддав наказ на відхід Гр СпП 1421 з метою недопущення втрат особового складу групи. Штаб-сержанта ОСОБА_10 поклали на ноші та почали відхід, на вулиці по Гр СпП 1421 відкрили вогонь зі стрілецької зброї та гранатометів, що унеможливило безпечно забрати штаб-сержанта ОСОБА_10 . Група відійшла до точки збору та була виведена з району виконання завдань. Всі спроби забрати штаб-сержанта ОСОБА_2 були марними у зв`язку з захопленням збройними силами російської федерації території на якій перебувало тіло військовослужбовця, що в свою чергу унеможливлює організувати пошуково-евакуаційну операцію (а.с.25-40).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 160 від 04.06.2024 року штаб-сержанта ОСОБА_2 , старшого оператора (з розвідки) групи спеціального призначення позначення дій противника роти спеціального призначення позначення дій противника загону підготовки (перепідготовки) постійного складу та позначення дій противника, з 04 червня 2024 року знято з усіх видів забезпечення, окрім фінансового забезпечення, призупинено виплату грошового забезпечення на карткових рахунок військовослужбовця (а.с.24).
Згідно інформації Державного підприємства «Український національний центр розбудови миру» Міністерства розвитку громад та територій України № 08-10/12096 від 03.03.2025 року, за наявною у їхньому розпорядженні інформацією відомості про ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , внесені до реєстру НІБ, однак відомості про перебування запитуваної особи в полоні НІБ не наділене повноваженнями щодо самостійного встановлення місця перебування (розшуку) військовослужбовців чи цивільних осіб, які потрапили в полон (затримані, взяті у заручники, депортовані тощо), розшуку осіб, обліку поранених та загиблих. Станом на дату надходження ухвали, інформація від держави-агресора через Центральне агентство з розшуку Міжнародного Комітету Червоного Хреста про ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , до НІБ не надходила (а.с.97).
Згідно інформації Об`єднаного центру з координації пошуку та звільнення військовополонених, незаконно позбавлених волі осіб внаслідок агресії проти України при Службі безпеки України, в обліку Об`єднаного центру наявна інформація про зникнення військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Офіційні фактичні дані щодо місцезнаходження, в т.ч. утримання в полоні держави-агресора, вказаного військовослужбовця в Об`єднаному центрі відсутні (а.с.110).
Згідно інформації Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, станом на 17.03.2026 інформація щодо ймовірної долі, у тому числі можливого перебування у полоні або загибелі, військовослужбовця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який 03.06.2024 зник безвісти під час виконання бойового завдання, до Секретаріату Уповноваженого не надходила (а.с.116).
Конституцією України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55). Частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод (пункт 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп).
Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; у передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Згідно з частинами першою, другою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Частиною першою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Статтею 10 ЦПК України закріплено: суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (частина перша); суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина друга); суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (частина четверта); забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (частина десята).
За приписами частин першої третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Особливим різновидом цивільного судочинства є окреме провадження. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (частина третя статті 294 ЦПК України).
За приписами пункту 3 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.
Заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна (стаття 305 ЦПК України). У заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку (стаття 306 ЦПК України).
У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5 роз`яснено, що суду слід звернути увагу на необхідність відрізняти оголошення особи померлою від встановлення факту смерті особи. Оголошення фізичної особи померлою це ствердження судовим рішенням припущення про смерть даної особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті можливо, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації органом державної РАЦС факту смерті.
Суд встановив, що у межах цієї цивільної справи у заявника виникла юридична необхідність у оголошенні померлим ОСОБА_2 ураховуючи ту обставину, що він пропав безвісти за особливих обставин, а саме у зв`язку з воєнними діями.
Україна є демократичною, правовою, соціальною державою, в якій людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Конституції України).
В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8). Конституційний Суд України виснував, що верховенство права це панування права в суспільстві; верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо; одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства; всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України; таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи; справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права; зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню (абзаци другий, третій підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004).
Елементами верховенства права є принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005; речення перше, абзацу другого підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010).
Принцип правової визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності (абзац шостий пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (Велика палата) від 20 грудня 2017 року № 2-р/2017).
Конституційний Суд України також зазначав, що зі змісту статті 8 Основного Закону України, заснованих на її приписах юридичних позицій Конституційного Суду України, а також міжнародних актів, у яких викладено розуміння юридичної визначеності, убачається, що принцип верховенства права вимагає від законодавця встановлювати чітке, зрозуміле, однозначне, прогнозоване правове регулювання суспільних відносин для забезпечення стабільного правового становища людини, не допускати довільної відмови від взятих державою на себе зобов`язань, гарантувати належний захист правомірних (легітимних) очікувань особи (абзац дев`ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 13 вересня 2023 року № 7-р(І)/2023).
Особливої ваги принцип правової визначеності набуває у ситуаціях, пов`язаних з оголошенням фізичної особи померлою, оскільки непевність юридичного статусу особи, про яку тривалий час немає відомостей, а її зникнення відбулося за особливих обставин, що дають обґрунтовані підстави вважати її померлою, породжує юридичну невизначеність для інших суб`єктів цивільних правовідносин, права та законні інтереси яких тісно пов`язані зі зниклою особою. Водночас принцип правової визначеності перебуватиме під загрозою у випадку передчасного, немотивованого й безпідставного оголошення фізичної особи померлою, адже поява такої особи спричинить низку складно прогнозованих наслідків юридичного характеру як для особи, яку у судовому порядку було оголошено померлою, так і для інших осіб, які набули певні права особи, оголошеної померлою.
Інститут оголошення фізичної особи померлою головним чином унормовано статтями 46 48 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Частиною другою цієї статті ЦК України визначено, що фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.
Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті (частина третя статті 46 ЦК України).
Правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини (частини перша та друга статті 47 ЦК України).
Якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою. Незалежно від часу своєї появи фізична особа, яка була оголошена померлою, має право вимагати від особи, яка володіє її майном, повернення цього майна, якщо воно збереглося та безоплатно перейшло до неї після оголошення фізичної особи померлою, за винятком майна, придбаного за набувальною давністю, а також грошей та цінних паперів на пред`явника (частини перша та друга статті 48 ЦК України).
Велика Палата Верховного Суду зазначила, що оголошення фізичної особи померлою (смерть in absentia) це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку. У правовому контексті оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті (praesumptio mortis), що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю. Оголошення фізичної особи померлою є юридичною фікцією, техніко-правовим прийомом, за якого суд визнає дійсними юридичні факти і обставини, які не підтверджуються неспростовними доказами через брак останніх або їх недостатність (пункти 38 40 постанова від 11 грудня 2024 року, справа № 755/11021/22).
У цьому рішенні Велика Палата Верховного Суду виснувала, що у частині другій статті 46 ЦК України законодавець навів дві спеціальні норми: «фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій» (речення перше) та «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» (речення друге); відповідно у ситуації, коли внаслідок збройної агресії рф проти України фізична особа пропала безвісти, суд має право оголосити цю фізичну особу померлою відповідно до частини другої статті 46 ЦК України саме на підставі цих приписів (за умови доведеності зазначених обставин), використовуючи ці норми як спеціальні; приписи частини другої статті 46 ЦК України пов`язують оголошення фізичної особи померлою у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, а не у зв`язку з воєнним станом як таким (пункти 45, 49, 50).
Таким чином, шестимісячний темпоральний проміжок для оголошення у судовому порядку фізичної особи померлою слід визначати беручи за основу момент закінчення воєнних дій або збройного конфлікту.
Воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року № 389-VIII).
Згідно з приписами статті 1 Закону України «Про оборону» від 6 грудня 1991 року № 1932-XII воєнні дії організоване застосування сил оборони та сил безпеки для виконання завдань з оборони України; район воєнних (бойових) дій визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії.
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 1 Закону України «Про національну безпеку України» від 21 червня 2018 року № 2469-VIII збройний конфлікт збройне зіткнення між державами (міжнародний збройний конфлікт, збройний конфлікт на державному кордоні) або між ворогуючими сторонами в межах території однієї держави, як правило, за підтримки ззовні (внутрішній збройний конфлікт).
Як було зазначено, визначення темпорального проміжку для оголошення у судовому порядку фізичної особи померлою необхідно здійснювати з урахуванням закінчення воєнних дій або збройного конфлікту.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2024 року (справа № 755/11021/22) щодо цього зазначила, що законодавець, формуючи припис речення другого частини другої статті 46 ЦК України («з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців»), після слів «шести місяців» завершив речення. Зазначене унаочнює, що правильним є таке тлумачення цього припису, що здійснюватиметься без прив`язки до моменту скасування воєнного стану, припинення воєнних дій, збройного конфлікту як такого на усій території України (пункт 78). Стаття 48 ЦК України регулює правові наслідки появи фізичної особи, яка була оголошена померлою. Ця стаття передбачає механізм скасування судом рішення про оголошення фізичної особи померлою у разі, якщо вона з`являється або стає відомою інформація про її місцезнаходження. Завдяки цьому механізму законодавець також прагне забезпечити справедливість, враховуючи потребу в захисті прав людини та її законних інтересів. Стаття 48 ЦК України формує справедливий та розумний баланс між інтересами держави, суспільства та окремих осіб, у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, що є ключовим для функціонування правової системи (пункт 80). Шість місяців, які визначені в реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість (пункт 81). Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (далі Наказ № 309) (пункт 82). У цьому Наказі № 309 зазначені (1) території, на яких ведуться (велися) бойові дії, зокрема: (а) території можливих бойових дій; (б) території активних бойових дій; (в) території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси; (2) тимчасово окуповані рф території України. До того ж цей Наказ містить інформацію про дату початку та завершення бойових дій на відповідній території (пункт 83). Отже, суди можуть використовувати дані, зокрема з Наказу № 309, для визначення часових характеристик ведення воєнних дій на конкретній території України (пункт 84).
Велика Палата Верховного Суду у цій постанові наголосила, що обрахування шестимісячного строку, зазначеного у реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, від дня припинення або скасування воєнного стану в Україні загалом або закінчення воєнних дій, збройного конфлікту на усій її території суперечило б принципу правовладдя (верховенства права) та його складовій правовій визначеності (пункт 85). Згідно з принципом правової визначеності відрахування шестимісячного строку від дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту на усій території України не забезпечувало б достатньої передбачуваності та сталості правових відносин. В умовах триваючої збройної агресії рф проти України, що супроводжується численними випадками зникнень осіб та постійною нестабільністю, передбачити момент закінчення такої агресії неможливо. На час прийняття цієї постанови російсько-українська війна все ще триває, що посилює правову невизначеність і може ускладнювати ефективне застосування закону та забезпечення захисту прав осіб, які постраждали внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту та у яких, у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи, виникають певні цивільні права та правомірні інтереси (пункт 92). Під час визначення моменту для початку відліку шестимісячного строку, встановленого реченням другим частини другої статті 46 ЦК України, суд повинен враховувати соціальний контекст та засаду справедливості. Оскільки в умовах російської агресії, яка триває на території України, ситуація в країні залишається недостатньо стабільною, будь-які правові рішення повинні бути чутливими до складних життєвих обставин, у яких опинилися люди (пункт 94). Відрахування шестимісячного строку з дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту було б непропорційним обмеженням прав та інтересів значної кількості цивільних осіб, членів сімей Захисників і Захисниць України (пункт 95).
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який є у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Обов`язком суду під час розгляду справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Заявник звернувся до суду із заявою про оголошення померлим штаб-сержанта ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , старшого оператора (з розвідки) групи спеціального призначення позначення дій противника роти спеціального призначення позначення дій противника загону підготовки (перепідготовки) постійного складу та позначення дій противника, який зник безвісти в районі н.п. Вовчанськ Харківської області під час виконання бойового завдання 03 червня 2024 року. Гр СпП вступила в стрілецький бій, в ході якого штаб-сержант ОСОБА_2 отримав вогнепальні поранення. При огляді військовослужбовець ознак життя не подавав, пульс був відсутній. Силами групи тіло загиблого було винесено на вулицю, але у зв`язку з щільним вогневим впливом противника та його переважаючою кількістю, було прийнято рішення про відхід групи на точку збору. На разі тіло евакуювати не вдалося у зв`язку з тим, що територія окупована силами російської федерації, що в свою чергу унеможливлює провести пошуково-евакуаційну операцію
Тобто підставою для оголошення ОСОБА_2 померлим заявник зазначає обставини, що дозволяють припускати смерть ОСОБА_2 внаслідок поранення або смерті під час виконання бойового завдання.
Надані суду докази переконливо свідчать, що ОСОБА_2 зник безвісти 03 червня 2024 року за обставин, що дозволяють з високим ступенем вірогідності припускати його загибель, зокрема в стрілецькому бою зі збройними формуваннями російської федерації, він отримав вогнепальні поранення, несумісні із життям.
Оголошення ОСОБА_2 померлим пов`язується з виникненням у заявника права отримати свідоцтво про смерть та належно вшанувати пам`ять загиблого захисника Батьківщини, що дуже важливо рідним зниклої особи, а також із відкриттям спадщини та реалізацією права на спадкування, отриманням грошової компенсації, що виплачується сім`ям загиблих військовослужбовців.
Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_2 зник безвісти 03 червня 2024 року під час виконання бойового завдання в районі н.п. Вовчанськ Харківської області. 
Судом установлено, що ОСОБА_2 зник безвісти за обставин, що дають підстави з великою вірогідністю припустити його загибель у зв`язку з воєнними діями, що у відповідності до норм частини другої статті 46 ЦК України є підставою оголошення фізичної особи померлою.
Аналіз наданих заявником доказів дозволяє суду з високим ступенем вірогідності припустити ймовірну загибель особи, про оголошення померлою якої розглядається справа.
В аспекті цієї справи суд, при визначенні моменту для початку відліку шестимісячного строку, встановленого реченням другим частини другої статті 46 ЦК України, бере до уваги соціальний контекст, засаду справедливості цивільного судочинства, триваючу російську збройну агресію, часові межі якої (тривалість агресії) наразі встановити неможливо, а також принцип правової визначеності, дотримання якого не допускає ситуації, коли особа на невизначений час позбавляється можливості реалізувати свої права та законні інтереси, вважає, що заявниками дотримані темпоральні вимоги щодо строку, зазначеного у частині другій статті 46 ЦК України.
З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що застосування інституту оголошення особи померлою у цій справі відповідає принципу правової визначеності та засаді справедливості цивільного судочинства. З урахуванням обставин, за яких зник безвісти ОСОБА_2 , та які дозволяють з високою вірогідністю припускати факт його загибелі, що, ймовірно, настала під час здійснення захисту Батьківщини, беручи до уваги строк, встановлений частиною другою статті 46 ЦК України, суд вважає можливим оголосити цю фізичну особу померлою від дня її вірогідної смерті, тобто ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Суд наголошує, що оголошення ОСОБА_2 померлим сприятиме забезпеченню та утвердженню принципу правової визначеності як щодо статусу зниклого безвісти захисника держави, так і членів його сім`ї, які матимуть можливість реалізувати пов`язані з цим правовідносини, зокрема, але не виключно, із спадкуванням, соціальним забезпеченням.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що заява про оголошення фізичної особи померлою є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 19, 76 78, 244, 258 268, 273 274, 293, 306, 352 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд 

вирішив:
Заяву  ОСОБА_1 (мешканця АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про оголошення фізичної особи померлою під час захисту Батьківщини, заінтересовані особи: Лановецький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кременецькому районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) (місце знаходження: м.Ланівці, вул. Незалежності,15, Кременецького району Тернопільської області, код ЄДРПОУ 21161569), Міністерство оборони України (місце знаходження: м.Київ, проспект Повітряних Сил, буд. 6, ЄДРПОУ 00034022), Військова частина НОМЕР_1 (місце знаходження: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) - задовольнити. 
Оголосити померлим внаслідок бойових дій під час виконання службових обов`язків по захисту Батьківщини старшого оператора (з розвідки) групи спеціального призначення позначення дій противника роти спеціального призначення позначення дій противника загону підготовки (перепідготовки) постійного складу та позначення дій противника штаб-сержанта ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . 
Датою смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , вважати ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце смерті: населений пункт Вовчанськ Харківської області.
Роз`яснити заявнику, що згідно статті 309 ЦПК України, у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або відомостей про місцеперебування цієї особи суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або іншою заінтересованою особою. Копію рішення суд надсилає відповідному органу державної реєстрації актів цивільного стану для анулювання актового запису про смерть.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя:	  	А.  В.  Радосюк   	

Присяжні: Р.В.ВЛАСЮК

М.В.ДОРОТЮК