Справа № 309/1852/25

П О С Т А Н О В А
Іменем України

19 лютого 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого – судді Джуги С.Д.,
суддів – Кожух О.А., Собослоя Г.Г.
з участю секретаря судових засідань: Мочан М.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 11 серпня 2025 року у складі судді Орос Я.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-
в с т а н о в и в :
У травні 2025 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 24.01.2002 року між нею та відповідачем укладено шлюб, зареєстрований виконкомом Велятинської сільської ради Хустського району Закарпатської області за актовим записом №1. Від даного шлюбу у сторін народилось троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Причиною розірвання шлюбу є те, що сторони мають різні погляди на життя, сімейні відносини та обов`язки. Сторони разом не проживають, їхній шлюб носить формальний характер. 
Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_2 просила суд шлюб між нею та ОСОБА_1 , зареєстрований 24.01.2002 року виконкомом Велятинської сільської ради Хустського району Закарпатської області за актовим записом №1, розірвати.
Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 11 серпня 2025 року заявлений позов задоволено.
Шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстровано 24 січня 2002 року у виконкомі Велятинської сілької ради за актовим записом № 1 - розірвано. Вирішено питання по судовим витратам.
В апеляційній скарзі скаргою ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що, на думку апелянта, суд першої інстанції в недостатній мірі врахував наявність у подружжя п`ятеро дітей, троє з яких неповнолітні, не з`ясував дійсних взаємин подружжя на час ухвалення рішення про розірвання шлюбу. Апелянт звертає увагу на те, що в червні 2025 року подружжя примирилося, а тому позивачка надіслала заяву до суду від 26.06.2025 року, з того часу проживають спільно, разом з трьома дітьми.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.
Від представника апелянта (відповідача) ОСОБА_1 – адвоката Гринюк Г.В. надійшла до суду заява, в якій просить розглянути справу у відсутності апелянта та його представника.
Судова колегія, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши і дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних мотивів.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції, прийнявши до уваги договірну природу шлюбу та принцип добровільності, дійшов до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін.
З такими висновками погоджується і апеляційний суд, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 24.01.2002 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб, зареєстрований виконкомом Велятинської сільської ради Хустського району Закарпатської області за актовим записом №1. 
Від даного шлюбу у сторін є троє неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
У травні 2025 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.
Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.
Відповідно до ч. 6 ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.
Статтею 24 СК України та ст. 51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Тобто, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що йдеться у ст.16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» у ч.1 підпункту «с» - «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання».
Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.
За таких обставин, примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує, буде порушувати його законні права та інтереси і суперечити вимогам закону.
Відповідно до ч.2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 цього Кодексу.
Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України).
Згідно з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.
Відповідно до ч.3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про розірвання шлюбу між сторонами, оскільки позивач не бажає перебувати в шлюбі з відповідачем, тобто на даний час не існує її вільної згоди на шлюб.
Доводи апеляційної скарги про те, що подружжя примирилося, а тому відсутні підстави для розірвання шлюбу не знайшли свого підтвердження, оскільки як в суді першої інстанції, так і на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції, позивач не заявляла клопотань про відмову від позову, що свідчить про небажання позивача перебувати в шлюбі з відповідачем. Відмова у розірванні шлюбу буде примушенням позивача до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.
Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За вказаних обставин апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, 
у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 11 серпня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 25 лютого 2026 року.

Головуючий:  

Судді: