ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

24 лютого 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/23442/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),
суддів: Малиш Н.І., Кругового О.О., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2025 р. (суддя Турова О.М.) в адміністративній справі №160/23442/24 за позовом ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області, Державної служби України з безпеки на транспорті, про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив суд визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті від 24.07.2024 №041401 про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 17 000 грн.
В обґрунтування позовної вимоги позивач вказував на відсутність підстав для притягнення його до відповідальності, оскільки він не зареєстрований як суб`єкт господарювання, не є автомобільним перевізником, не провадить будь-якої господарської діяльності з автомобільних перевезень, а водій цього транспортного засобу – ОСОБА_2 , який є батьком позивача та керував транспортним засобом за довіреністю позивача, здійснював перевезення власного вантажу- 8 вівець для домашнього господарства, за власний рахунок для особистих потреб. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2025 р., ухваленим за результатом розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, позовну заяву задоволено.
У поданій апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено про те, що відсутність в особи статусу суб`єкта господарювання на момент вирішення питання про притягнення особи до відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт не може бути обґрунтованою підставою для скасування постанови у разі доведення, що автомобільним перевізником здійснювались вантажні чи пасажирські перевезення з порушенням законодавства про автомобільний транспорт. Надавши іншій особі транспортний засіб на будь-якій правовій підставі, за винятком договору купівлі-продажу, власник, як і раніше, несе відповідальність за предмет власності. Відтак, саме позивач є автомобільним перевізником в розумінні статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Письмовий відзив на апеляційну скаргу ві позивачки до суду апеляційної інстанції не надходив.
Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Судом першої інстанції встановлено наступні обставини у справі:
На підставі направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) від 13.06.2024р. №000146 посадовими особами Укртрансбезпеки 19.06.2024 року проводилась рейдова перевірка на автомобільній дорозі М-30, Стрий-Умань-Дніпро-Ізварине, 916 км + 897 м. Під час проведення рейду 19.06.2024р. був зупинений транспортний засіб марки Mercedes-Benz, державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 . За результатами перевірки посадовими особам Укртрансбезпеки складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 19.06.2024р. №039739, згідно з яким проведеною перевіркою встановлено, що транспортний засіб марки Mercedes-Benz, державний номерний знак НОМЕР_1 , належить ОСОБА_1 (серія і номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 ), а також виявлено порушення ст.34 Закону №2344-III у зв`язку із тим, що перевізник не забезпечив виконання вимог цього Закону та інших законодавчих актів і нормативно-правових актів України у сфері перевезення вантажів, а саме: відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу MERCEDES-BENZ AE3740IP, чим порушено вимоги п.3.3 Інструкції №385, а також відсутня товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, чим порушено вимоги ст.48 Закону №2344-III, відповідальність за яке передбачена вимогами абз.3 ч.1 ст.60 Закону №2344-III (перевезення вантажу за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст.48 Закону №2344-III, а саме відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу MERCEDES-BENZ AE3740IP, відсутня товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж). Акт перевірки від 19.06.2024р. №039739 підписаний водієм ОСОБА_2 без зазначення зауважень. Листом Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті від 02.07.2024 року №55993/23/24-24 позивача повідомлено, що розгляд справи відбудеться 17.07.2024р. Також вказаним листом позивачеві направлено копію акта перевірки від 19.06.2024р. №039739. За результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 24.07.2024р. №041401, якою за порушення ст.48 Закону №2344-III до ОСОБА_1 на підставі абз.3 ч.1 ст.60 Закону №2344-III застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000,00грн. 
Не погоджуючись з вищевказаною постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовну заяву, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність спірної постанови, оскільки відповідачем не надано жодного доказу того, що під час проведення рейдової перевірки 19.06.2024 автомобільним перевізником був саме ОСОБА_1 , тобто співробітниками Укртранспбезпеки не спростовано доводів щодо безпідставності застосування саме до позивача адміністративної відповідальності за встановлене порушення.
Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 цього ж Кодексу.
Як вбачається зі змісту спірної постанови № 041401 від 24 липня 2024 р., позивача притягнуто до відповідальності згідно абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», за приписами якого перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарський штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
За визначенням, наведеним у першій статті Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами. Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу (крім фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб) документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені цим Законом та правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом.
Вирішуючи питання щодо визначення належного суб`єкта, відповідального за порушення законодавства про автомобільний транспорт, Верховний Суд у постанові від 22 лютого 2023 р. у справі № 240/22448/20 зауважив на тому, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозиться вантаж. При цьому, автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися) або зі слів водія.
Аналогічні висновки за схожих обставин справи викладені Верховним Судом і у постанові від 12 жовтня 2023 року у справі № 280/3520/22.
Верховний Суд констатував, що положення статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» не можуть бути застосовані до особи, яка не є учасником правовідносин, щодо яких компетентним органом проводиться перевірка дотримання законодавства про автомобільний транспорт (постанова Верховного Суду від 07 грудня 2023 року у справі № 620/18215/21).
У постанові від 23 серпня 2023 року у справі № 600/1407/22-а Верховний Суд зауважив на тому, що автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу (статті 33, 50 Закону України «Про автомобільний транспорт»). Не без того, що надання послуги з перевезення вантажів може передбачати використання (на законних підставах) транспортного засобу, який належить іншій особі, але ця обставина не змінює правового статусу перевізника в цих правовідносинах, особливо коли йдеться про застосування відповідальності, передбаченої частиною першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
В аспекті наведеного, Верховний Суд зазначив, що приписи частини другої статті 33 Закону України «Про автомобільний транспорт» містять дві умови, за яких особа, яка здійснює перевезення, відповідає вимогам, що кваліфікують її, як автомобільного перевізника, який несе відповідальність, відповідно до приписів абзацу 3 частини першої статті 60 Закону, а саме:- особа повинна бути суб`єктом господарювання, який надає послугу з перевезення;
- перевезення вантажів транспортним засобом здійснюється на договірних умовах;
- використання транспортного засобу на законних підставах.
Інших умов щодо визначення особи, як автомобільного перевізника, законодавцем не встановлено.
Водночас саме на органи Укртрансбезпеки покладено обов`язок ретельно перевірити надану водієм інформацію стосовно особи, яка відповідає за перевезення вантажу на предмет її відповідності вимогам автомобільного перевізника та вжити відповідних заходів, у випадку, якщо наданої водієм інформації недостатньо для визначення особи автомобільного перевізника.
Такий висновок сформульовано Верховним Судом у справі №380/13118/23 від 20 березня 2025 р.
Доказів того, що позивач є суб`єктом господарювання, який надає послуги з перевезення, відповідачем суду не надано. Позивач є власником автомобіля МЕRCEDES, реєстраційний номер НОМЕР_3 (а.с.48). Проте, докази того, що 19.06.2024 ним здійснювалось перевезення вантажу на договірних умовах, в матеріалах справи відсутні. Не надано також і доказів того, що батько позивача – ОСОБА_2 в день рейдової перевірки здійснював перевезення вантажу на договірних умовах.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач станом на день проведення перевірки не є автомобільним перевізником, який має нести відповідальність, відповідно до приписів абзацу 3 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", тому підстави для застосування до нього спірною постановою штрафу - відсутні.
Доводи скаржника/відповідача про те, що відсутність в особи статусу суб`єкта господарювання не може бути обґрунтованою підставою для скасування постанови спростовуються змістом форми постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, яка є додатком № 5 (в редакції постанови КМУ від 02.02.2022 № 79) до Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08 листопада 2006 р. У цій постанові зазначаються прізвище, ініціали (ініціал власного імені) фізичної особи-підприємця, як автомобільного перевізника. 
Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2025 р. в адміністративній справі №160/23442/24 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 24 лютого 2026 р. і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай 

суддя Н.І. Малиш 

суддя О.О. Круговий