ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

31 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/5097/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),
суддів: Баранник Н.П., Малиш Н.І., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2025 р. (суддя Єфанова О.В) в адміністративній справі №160/5097/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №045550028003 від 27 січня 2025 р. про відмову призначенні їй пенсії та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити їй з 20 січня 2025 р. дострокову пенсію за віком, як матері дитини з інвалідністю відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
В обгрунтування позовних вимог вказала, що їй протиправно було відмовлено в призначенні дострокової пенсії за віком, враховуючи подання нею висновку лікарсько - консультативної комісії, що її дитина мала медичні показання для визнання її особою з інвалідністю до досягнення шести років. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2025р., ухваленим за результатами розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. 
Судом:
- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №045550028003 від 27 січня 2025 р. про відмову призначенні пенсії.
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити ОСОБА_1 з 20 січня 2025 р. дострокову пенсію за віком, як матері дитини з інвалідністю відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 
В решті позовних вимог відмовлено. 
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області витрати на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. 
У поданій апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та винести постанову, якою відмовити ОСОБА_1 в задоволені позову в повному обсязі. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що суд першої інстанції послався на висновок ЛКК № 202 від 17 грудня 2024 р. згідно якого син позивачки мав медичні показання для визначення його дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку (діагноз: нейросенсорна глухота, однобічна). Водночас, судом не враховано, що вищевказаний висновок, не містить посилання на відповідний пункт та розділ Переліку медичних показань захворювань, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики, Міністерства фінансів України №454/47 від 08 листопада 2001 р. В питаннях призначення пенсії, суд не може підміняти пенсійний орган та втручатися в його повноваження. Також, вказано, що визначена судом на користь позивача сума витрат на правову допомогу, не є співмірною зі складністю справи. 
Письмовий відзив на апеляційну скаргу від позивачки до суду апеляційної інстанції не надходив.
Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Судом першої інстанції встановлено наступні обставини у справі.
ОСОБА_1 звернулася за призначенням дострокової пенсії за віком, оскільки є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інваліда з дитинства. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №045550028003 від 27 січня 2025 р. у призначенні пенсії відмовлено. В рішенні вказано, що для призначення пенсії немає можливості взяти до уваги висновок ЛКК від 17 грудня 2024 р. № 202, оскільки він не містить посилання на відповідні пункт та розділ, згідно з Переліком медичних показань захворювань, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я, Міністерства соціальної політики, Міністерства фінансів України № 454/47 від 08 листопада 2001 р.
Не погодившись із даним рішенням, ОСОБА_1 оскаржила його в судовому порядку. 
Частково задовольняючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка має право на призначення дострокової пенсії за віком відповідно до п.3 ч.1 ст.115 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, оскільки надала пенсійному органу висновок ЛКК № 202 від 17 грудня 2024 р., що її син за станом здоров`я мав медичні показання для визначення його дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного річного віку. 
Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Перевірка рішення здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховали їх до досягнення зазначеного віку, - після досягнення віку 50 років та за наявності не менше ніж 15 років страхового стажу. При цьому особами з інвалідністю з дитинства вважаються також діти з інвалідністю віком до 18 років.
Пунктом 2.18 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 визначено, що визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю, засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку або особою з інвалідністю з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності).
В матеріалах справи наявні: копія медичного висновку №12 від 01 березня 2004 р., яким визнано ОСОБА_2 дитиною інвалідом до 16 років; копія висновку ЛКК № 202 від 17 грудня 2024 р. в якому вказано, що ОСОБА_2 за станом здоров`я мав медичні показання для визначення його дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного річного віку (діагноз: нейросенсорна глухота, однобічна) (а.с. 13,15). 
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області в апеляційній скарзі не заперечується, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , водночас, наголошується, що наданий нею висновок ЛКК № 202 від 17 грудня 2024 р., не містить посилання на відповідні пункт та розділ Переліку медичних показань захворювань, затверджених наказом Міністерства соціальної політики, Міністерства фінансів України №454/47 від 08 листопада 2001 р. 
Суд апеляційної інстанції відхиляє вказані доводи апеляційної скарги, як на неможливість призначення позивачці дострокової пенсії за віком на підставі пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки вищевказаний недолік висновку ЛКК, не спростовує встановлення ним обставини того, що син позивачки за станом здоров`я мав медичні показання для визначення його дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного річного віку. 
Для реалізації права на дострокову пенсію за віком на підставі пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позивачка має відповідати наступним умовам: досягнення віку 50 років; наявність страхового стажу більше 15 років; бути матір`ю дитини з інвалідністю з дитинства або тяжко хворої дитини, якій не встановлена інвалідність; наявність обставини виховання такої дитини до досягнення нею шестирічного віку.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на вимогу суду першої інстанції було надано копію рішення №045550028003 від 27 січня 2025 р. про відмову ОСОБА_1 в призначенні дострокової пенсії за віком. В рішенні вказано, що позивачка на момент звернення із заявою (20 січня 2025 р) досягла віку 50 років 2 місяці 19 днів, має страховий стаж - 28 років 4 місяці 23 дні. 
Наявність в позивачки на дату звернення до пенсійного органу необхідного віку та страхового стажу, а також підтвердження нею факту того, що її дитина ОСОБА_2 за станом здоров`я мав медичні показання для визначення його дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного річного віку, свідчить про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №045550028003 від 27 січня 2025 р. та наявність підстав для зобов`язання його призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком відповідно до п.3 ч.1 ст.115 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. 
Стосовно доводів апеляційної скарги, що визначена судом першої інстанції сума відшкодування на користь позивачки витрат на правову допомогу, не є співмірною зі складністю справи, слід зазначити наступне. 
Згідно положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать також витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Позивачка заявила до відшкодування 8 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
На підтвердження даних витрат позивачкою надано: договір про надання правничої допомоги №04022503 від 04 лютого 2025 р.; акт приймання - передачі наданих послуг від 13 лютого 2025 р. (позовна заява); квитанцію (а.с. 22-24,26). 
Колегія суддів вважає, що визначена судом першої інстанції до відшкодування сума витрат у розмірі 4 000,00 грн. на професійну правничої допомогу є співмірною із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт щодо підготовки позовної заяви ОСОБА_1 . 
Оскільки доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують, відсутні підставі, передбаченні статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, для скасування ухваленого ним рішення. 
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2025р. в адміністративній справі №160/5097/25 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 31 березня 2026 р. і оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий - суддя А.В. Шлай 

суддя Н.П. Баранник 

суддя Н.І. Малиш