Справа № 161/26469/25 
Провадження № 2/161/201/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 березня 2026 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого судді Олексюка А.В.,
при секретарі судових засідань Опальчук А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
В С Т А Н О В И В :
Позивач через свого представника звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Свій позов мотивує тим, що 01.11.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» та  ОСОБА_1 був укладений Договір про надання споживчого кредиту №472899, відповідно до умов якого Відповідачу було надано кредит у розмірі 2500 грн. на умовах визначених кредитним договором, а Споживач зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало Відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору.
Станом на дату подання позову заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 22300 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту – 2500 грн.; заборгованість за процентами – 19800 грн.
01.02.2024 року ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір факторингу №01022024-1. Згідно вищевказаного Договору, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Селфі Кредит», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором №472899 від 01.11.2022 року.
Просили суд стягнути з  ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №472899 від 01.11.2022 року в загальному розмірі 22300 грн. на користь ТзОВ Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» та суму сплаченого судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу 8 000,00 грн.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 16.01.2026 відкрито спрощене провадження у справі та призначено судове засідання.
03.03.2026 надійшов відзив від представниці відповідачки, обґрунтований тим, що  ОСОБА_1 визнає позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту 2500,00 грн та процентів в розмірі 2500,00 грн, що є співмірним із тілом кредиту, а також витрати на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн. Вказує, що сума процентів 19800 грн є явно неспівмірною з тілом кредиту 2500 грн та не відповідає засадам справедливості, добросовісності і розумності, передбаченим ч.3 ст.509 та ч.1, 2 ст.627 ЦК України, що створює істотний дисбаланс прав і обов`язків сторін на шкоду позичальника як споживача та фактично має каральний характер. Нарахування процентів у сумі, що у багато разів перевищує суму основного боргу, свідчить про несправедливість умов договору споживчого кредиту. Відповідач вказує, що витрати Позивача на правничу допомогу у розмірі 8000 грн є завищеними, документально непідтвердженими та неспівмірними зі складністю цієї малозначної справи, ціною позову та реальним обсягом наданих послуг та вважає обґрунтованим зменшити витрати на правничу допомогу.
Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в позовній заяві просив розглядати справу у їх відсутності.
Відповідачка в судове засідання не з`явилася, представниця відповідачки подала заяву про розгляд справи у їх відсутності.
У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог.
Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Судом встановлено, що 01.11.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» та  ОСОБА_1 був укладений Договір про надання споживчого кредиту №472899, відповідно до умов якого Відповідачу було надано кредит у розмірі 2500 грн. на умовах визначених кредитним договором, а Споживач зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало Відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору.
Відповідно до умов договору Споживач зобов`язаний у встановлений Договором строк, повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені (у разі наявності) та інші платежі передбачені Договором.
Станом на дату подання позову заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 22300 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту – 2500 грн.; заборгованість за процентами – 19800 грн.
01.02.2024 року ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір факторингу №01022024-1. Згідно вищевказаного Договору, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Селфі Кредит», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором №472899 від 01.11.2022 року.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд приходить до висновку про укладеність кредитного договору між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит», невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем який набув прав вимоги за вищевказаним кредитним договором за договором відступлення прав вимоги.
Фактично отримані та використані позичальником грошові кошти у добровільному порядку у повному обсязі не повернуті, що не заперечується і відповідачкою, тому суд дійшов висновку про наявність заборгованості відповідачки за основним тілом кредиту у розмірі 2500 грн., тому в цій частині позовні вимоги суд задовольняє.
Щодо стягнення нарахованих відсотків за даним кредитним договором, то суд зазначає наступне.
Згідно ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
ТОВ «ФК «Кредит Капітал» вказує на те, що ОСОБА_1 взятого на себе зобов`язання за Договором №472899 від 01.11.2022 року не виконала, у зв`язку з чим має заборгованість перед новим кредитором ТОВ «ФК «Кредит Капітал» у розмірі 22300 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту – 2500 грн.; · заборгованість за процентами – 19800 грн.
Разом з тим, щодо розміру заявлених до стягнення з відповідача процентів за кредитним договором у сумі 19800 грн., нарахованих відповідно до положень п.1.5 Договору, суд зазначає, що відповідно до ч.ч.1-2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 12.02.2025 року у справі № 679/1103/23.
Первісний кредитор ТОВ «Селфі Кредит» як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору кредиту на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
З урахуванням викладеного та керуючись принципами розумності й справедливості, суд доходить висновку про наявність підстав для зменшення розміру відсотків, що підлягають стягненню з відповідачки ОСОБА_1 , до розміру заборгованості за основною сумою кредиту, а саме до 2500,00 грн.
Наведене узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 9 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», у якій зазначено, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі порівняно із суб`єктами господарювання з огляду на економічні умови, рівень поінформованості та купівельну спроможність. У зв`язку з цим керівні принципи захисту інтересів споживачів спрямовані, зокрема, на сприяння державам у протидії недобросовісній діловій практиці підприємств як на національному, так і на міжнародному рівнях, яка може завдавати шкоди споживачам.
Відповідно до пунктів 1, 2 зазначеної Резолюції, а також Хартії захисту споживачів, схваленої Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, Директиви 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (зокрема пунктів 9, 13, 14 преамбули) та Директиви 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів, передбачено, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій сфері, не повинно здійснюватися шляхом прямого або опосередкованого введення споживача в оману. При цьому належний захист прав споживачів має забезпечуватися як на стадії, що передує укладенню договору, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Згідно з положеннями Директиви 2005/29/ЄС оманлива комерційна практика поділяється на дії та бездіяльність і може мати місце як до укладення договору, так і після цього. Враховуючи складність фінансових послуг та притаманні їм ризики, така сфера потребує встановлення більш детальних вимог до поведінки суб`єктів господарювання, у тому числі покладення на них додаткових обов`язків щодо належного інформування споживачів. Застосування оманливої торговельної практики позбавляє споживача можливості здійснити усвідомлений та ефективний вибір.
Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо захисту прав споживачів кредитних послуг зазначив, що межі реалізації принципу свободи договору визначаються законом з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, розумності та пропорційності. При цьому держава повинна забезпечувати дотримання розумного балансу між публічним інтересом щодо ефективного перерозподілу грошових ресурсів, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитної діяльності та правами й охоронюваними законом інтересами споживачів фінансових послуг.
У Рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, порядок його укладення та виконання повинні ґрунтуватися на засадах, відповідно до яких споживач визнається слабшою стороною у договірних правовідносинах і потребує особливого правового захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності та розумності. Виконання державою конституційного обов`язку щодо захисту прав споживачів зумовлює необхідність спеціального законодавчого врегулювання відносин у сфері споживчого кредитування, зокрема щодо визначення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками — фізичними особами.
В даному випадку суд вважає, що визначений первісним кредитором ТОВ « Селфі Кредит» у вказаному вище договорі розмір процентів 2.2% є непропорційно високим та призводить до дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника (споживача), відтак пункт 1.5.1 кредитного договору є несправедливими і суперечить принципам розумності та добросовісності, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад 50 %) у разі невиконання/неналежного виконання позичальником зобов`язань за цим договором.
Фактично позивач порушує питання про стягнення з позичальника простроченої заборгованості за нарахованими процентами у розмірі, що у більш як 7 рази перевищує розмір простроченої заборгованості за кредитом, тому суд дійшов висновку, що розмір процентів за вказаним договором необхідно зменшити.
Враховуючи попередньо викладені доводи та вимоги чинного законодавства, суд вважає, що встановлені у кредитному договорі умови кредитування про нарахування та сплату відсотків, які дозволяють кредитодавцю нараховувати непропорційно значні платежі, не відповідають передбаченим у ч.3 ст. 509, ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Отож, суд вважає, що до даних спірних правовідносин підлягає застосуванню норма п.5 ч.3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", яка передбачає можливість зменшення нарахованої заборгованості за процентами у разі невиконання позичальником зобов`язань за договором.
Аналізуючи вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками, суд вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню. Враховуючи, що нарахована сума процентів (19 800 грн) є очевидно неспівмірною з тілом кредиту (2 500 грн), суд вбачає в цьому порушення принципів розумності, добросовісності та паритету сторін. Такий розмір нарахувань створює істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, покладаючи на нього обов`язок зі сплати непропорційно великої суми за порушення зобов`язання. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне обмежити розмір процентів сумою основного боргу, що становить 2 500 грн».
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з приписами ч.ч. 1 6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Суд констатує, що в матеріалах справи наявний Договір про надання правової допомоги № 0107 від 01.07.2025, укладений між ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» та АО «Апологет» та Витяг з Акту №489 від 08.12.2025 та детальний опис наданих послуг, з яких вбачається, що вартість послуг з отримання правової допомоги складає 8000,00 грн.
У розумінні умов частин четвертої шостої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони у разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21.
У постановах від 19 лютого 2022 року № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що із ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1793,72 грн. 
Як вбачається з квитанції про сплату судового збору, позивачем при зверненні до суду з позовом був сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн., а тому судові витрати за сплату судового збору мають бути стягненні з відповідачки пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 543,14 грн. 
Керуючись ст. 13, 81, 141, 263-265, 268, 273, 279, 354 ЦПК України, на підставі ст. 526, 527, 530, 610-611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України, суд,-
У Х В А Л И В :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ТзОВ Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (за реквізитами код ЄДРПОУ: 35234236,  НОМЕР_2 , банк отримувача - АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», місце реєстрації - 79029, м. Львів, вул. Смаль - Стоцького, 1, 28 корпус, 4-ий поверх) заборгованість за Кредитним договором №472899 від 01.11.2022 року в сумі: 5 000,00 (п`ять тисяч) гривень.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ТзОВ Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (за реквізитами код ЄДРПОУ: 35234236,  НОМЕР_2 , банк отримувача - АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», місце реєстрації - 79029, м. Львів, вул. Смаль - Стоцького, 1, 28 корпус, 4-ий поверх) суму сплаченого судового збору в розмірі 543 (п`ятсот сорок три) гривні 14 коп та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 793 (одна тисяча сімсот дев`яносто три) гривні 72 коп.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В. Олексюк