Справа № 569/2544/26

П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
27 лютого 2026 року м. Рівне

Суддя Рівненського міського суду Рівненської області Наумов С.В., з участю захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 - адвоката Ленартовича О.В. розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Рівненській області департаменту патрульної поліції Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця, за ч. 1 ст. 130 КУпАП.,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 570617, про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП., вбачається, що о 02 год. 05 хв., 20.01.2026 в м. Рівне, вул. Гоголя, 4, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора «Alcotest Drager 6810» та проведення такого огляду у медичному закладі відмовився.
В судовому засіданні захисник  ОСОБА_1  – адвокат Ленартович О.В. заперечив щодо протоколу про адміністративне правопорушення та просив суд провадження по справі закрити у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Суду повідомив, що 20.01.2026 працівники поліції двічі зупиняли транспортний засіб «Renault Megane» д.н.з. НОМЕР_1 в м. Рівне по вул. Соборна, 205 та через близько 30 хв. по вул. Гоголя, 4. З відеозапису доданого до матеріалів адміністративної справи вбачається, що за кермом автомобіля був водій ОСОБА_2 , а ОСОБА_1 сидів на задньому сидінні. Після зупинки працівники поліції запропонували водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що він погодився та було встановлено, що водій перебуває у тверезому стані, після чого, він пішов з місця зупинки, що зафіксовано на відеозаписі. Через деякий час працівники поліції попросили ОСОБА_1 переставити транспортний засіб «Renault Megane» д.н.з. НОМЕР_1 на узбіччя, оскільки він заважає проїзду або його забере евакуатор. З огляду на вищевказане, захисник вважає, що такі дії працівників поліції свідчать про упереджене ставлення до ОСОБА_1 , адже, зупинивши автомобіль «Renault Megane» д.н.з. НОМЕР_1 , вони переконалися в тому, що водієм транспортного засобу був інший водій, а сам ОСОБА_1 перебував на задньому сидінні в якості пасажира. У зв`язку з тим, що вищевказані дії працівників поліції свідчать про провокацію на вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення з метою складання адміністративних матеріалів, захисник вважає, що в діях його підзахисного відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Суд, заслухавши захисника  ОСОБА_1  – адвоката Ленартовича О.В., дослідивши адміністративні матеріали в судовому засіданні, дійшов висновку, що в діях  ОСОБА_1  відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини для відмежування провокації від допустимої поведінки правоохоронних органів є ряд критеріїв.
Під змістовним критерієм розуміється наявність/відсутність суттєвих змістовних ознак, притаманних провокації правоохоронних органів, а під процесуальним критерієм - наявність у суду можливостей перевірити відомості про ймовірну провокацію під час судового засідання з дотриманням вимог рівності та змагальності сторін.
Підбурювання з боку поліції має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів.
При цьому, основні вимоги справедливості, зазначені в ст. 6 Конвенції відносяться до всіх видів злочинів, від самих незначних до особливо тяжких. Суспільний інтерес не може виправдовувати використання доказів, отриманих за допомогою провокації.
Під пасивною поведінкою ЄСПЛ розуміє відсутність будь-яких активних дій, які б спонукали потенційного підозрюваного вчинити злочин.
Таким чином, у разі виявлення за матеріалами ознак, притаманних провокації злочину правоохоронними органами, суд у судовому засіданні має це перевірити шляхом дослідження відповідних обставин і лише після цього зробити висновок щодо наявності (відсутності) такого факту і, як наслідок, щодо належності, допустимості й достатності доказів у справі для прийняття відповідного процесуального рішення.
При визначенні того, чи обмежилися співробітники правоохоронних органів переважно пасивним встановленням обставин можливого скоєння злочину, ЄСПЛ розглядає два фактори: - наявність підстав для проведення відповідних заходів; - роль співробітників правоохоронних органів в скоєнні злочину.
ЄСПЛ неодноразово формулював у своїх рішеннях визначення провокації, розкривав її зміст та форми (справи «Раманаускас проти Литви», № 55146/14, 20 лютого 2018 року, «Баннікова проти Росії», № 18757/06, 04 листопада 2010 року, «Матановіч проти Хорватії», № 2742/12, 04 квітня 2017 року).
Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 5 лютого 2008 року у справі «Раманаускас проти Литви» зазначив, що підбурювання з боку міліції має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним переслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений, для того, щоб можна було встановити факт злочину, тобто отримати докази і розпочати кримінальне переслідування.
Із правових позицій цього суду вбачається, що провокація вчинення злочину наявна, якщо: - були активні дії правоохоронних органів; - з їх боку мало місце спонукання особи до вчинення злочину; - злочин не був би скоєний без втручання правоохоронних органів.
Отже, з відеозапису, стає очевидно, що весь алгоритм дії працівників поліції, був направлений на складання протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Таким чином, мала місце провокація вчинення правопорушення працівниками поліції у розумінні ЄСПЛ, тобто схиляння суб`єкта до певних протиправних дій з метою подальшого їх виявлення та порушення питання адміністративного переслідування.
В тому числі на провокацію вказує і пропозиція працівників поліції переставити транспортний засіб на узбіччя після того, як ОСОБА_1 повідомив, що він вживав алкогольні напої.
Згідно ст. 1 ч. 3 п. 3 Дисциплінарного статуту національної поліції України, службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень;
Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія або бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно зі ст. 252 КУпАП висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.
З урахуванням викладеного, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували факт керування  ОСОБА_1  20.01.2026 транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння. А обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.
Положення статті 62 Конституції України встановлюють, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно роз`яснень, які містяться в ч. 2 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996р. за №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини.
Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Згідно частини 1 ст. 130 КУпАП склад адміністративного правопорушення полягає керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
Із дослідженого оптичного диску відео - фіксації з камери патрульного, долученого до адміністративних матеріалів, не підтверджується факт керування  ОСОБА_1  транспортним засобом та його зупинки працівниками поліції. Зокрема із наданих відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції слідує, що о 01 год. 04 хв., 20.01.2026 (clip 1) було зупинено транспортний засіб «Renault Megane» д.н.з. НОМЕР_1 в м. Рівне по вул. Соборна, 205, за кермом автомобіля був водій ОСОБА_2 , а ОСОБА_1 сидів на задньому сидінні. Після зупинки працівники поліції запропонували водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що він погодився. Після проведення огляду на місці зупинки за допомогою газоаналізатора було встановлено, що водій не перебуває у стані сп`яніння.
Після того, як водій автомобіля «Renault Megane» д.н.з. НОМЕР_1 від`їхав з місця зупинки, працівники поліції близько 01 год. 00 хв. повторно його зупинили в м. Рівне по вул.Гоголя, 4 та запропонували пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, однак водій чекаючи рішення поліцейських про подальші дії зник з місця зупинки, що зафіксовано на відеозаписі.
Через деякий час працівники поліції запропонували ОСОБА_1 від`їхати транспортним засобом «Renault Megane» реєстраційний номер НОМЕР_1 на узбіччя, оскільки він заважає проїзду, на що він відповів, що вживав алкогольні напої, тому не буде сідати за кермо та попросив працівників поліції від`їхати його транспортним засобом, на що вони не погодились та повідомили ОСОБА_1 , що визвуть евакуатор. Після цього, ОСОБА_1 сів у авто, вивернув кермо праворуч та виїхав на бордюр, що стало підставою для працівників поліції для складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього.
З огляду на вищевказане, такі дії працівників поліції свідчать про упереджене ставлення до ОСОБА_3 , адже, зупинивши автомобіль Renault Megane» реєстраційний номер НОМЕР_1 , вони переконалися в тому, що водієм транспортного засобу був інший водій, а сам ОСОБА_3 перебував на задньому сидінні в якості пасажира. Подальші дії, свідчать про провокацію дій працівниками поліції на вчинення ним адміністративного правопорушення з метою складання адміністративних матеріалів.
Таким чином, факт керування ОСОБА_1 , транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння не доведений та спростовується поясненнями, доказами та дослідженими в судовому засіданні відеозаписами.
Згідно ст.ст. 1,8 КУпАП завданням Кодексу є охорона прав і свобод громадян, в тому числі осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, сумлінного виконання своїх обов`язків. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.
Статтями 3,8 Конституції України проголошено, що людина, її права і свободи людини та їх гарантії визнаються в Україні найвищою цінністю, визначають зміст і спрямованість діяльності держави. В Україні визнається і дії принцип верховенства права.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України та п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року №7 "Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина" обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, які повинні визнаватися недопустимими.
Практика ЄСПЛ свідчить, що гарантії статті 6 Конвеції поширюються на справи про адміністративні правопорушення, зокрема про це відзначено у справі "Надточій проти України".
За приписами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Крім того, зокрема, постановою Рівненського апеляційного суду від 21.05.2025 (справа № 569/3830/25) постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 14.03.2025 про притягнення особи до відповідальності було скасовано на підставі не врахування судом першої інстанції практики ЄСПЛ щодо необхідності оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСзПЛ «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.
Підсумовуючи викладене, суд вважає, що обставини, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №570617 від 20.01.2026 не відображають всіх істотних ознак складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, при цьому у суді сторони не мають права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, а тому суд вважає за необхідне провадження у справі відносно ОСОБА_1 , закрити відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 130, 247, 283, 284, КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд.

Суддя Рівненського міського суду С.В. Наумов