Провадження № 2-а/712/54/26
Справа № 712/2964/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2026 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді – ПИРОЖЕНКО С.А.
при секретарі – ШЕВЧЕНКО О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, посилаючись на те, що 22 липня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 винесено постанову №3829/М/2025 про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 2101 Кодексу України про адміністративні правопорушення, вчинене ОСОБА_3 , а саме: за відмову від проходження ВЛК. В постанові зазначено, що 16.07.2025 о 09-50 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлено, що громадянин ОСОБА_3 відмовився від отримання направлення на проходження ВЛК. 
При цьому, зазначає, що 16.07.2025 спільним нарядом поліції та працівників ТЦК було здійснено перевірку його військово-облікового документу та виявлено, що він перебуває у розшуку. Після цього, його було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де запропоновано отримати направлення на проходження ВЛК. У відповідь на це ОСОБА_3 повідомив працівників ТЦК про те, що він не відмовляється від проходження ВЛК, а просить надати час на збір медичних документів, які б підтверджували реальний стан здоров`я, а оскільки він фактично був затриманий працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 на вулиці та доставлений до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 , медичні документи були відсутні, а це унеможливлювало проходження військово-лікарської комісії та правдивість її проведення. Після цього йому повідомили, що якщо він хоче піти додому, то йому необхідно підписати відмову від проходження ВЛК. Потім йому продиктували "відмову" від проходження ВЛК та, відповідно, склали протокол про адміністративне правопорушення №3729/М/2025, передбачене ч. 3 ст. 2101 КУпАП. 
А згідно постанови про адміністративне правопорушення встановлено, що ОСОБА_3 відмовився від проходження ВЛК, чим порушив вимоги абз. 4 ч.1 ст.22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". Вважає, що оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки в матеріалах справи про адміністративне правопорушення наявна письмова відмова Позивача від проходження ВЛК, однак вказаний документ Позивач підписував під примусом, шантажем та під диктовку працівників ТЦК. Разом з цим, у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачем видавалось позивачу направлення на військово-лікарську комісію, а також, що таке направлення було зареєстровано в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію.
Крім того, вказує, що оскаржувана постанова була винесена Відповідачем 22.07.2025, однак він не був обізнаний про її існування. Як вбачається з протоколів про адміністративне правопорушення № 3729/М/2025 та 3828/М/2025 від 16.07.2025, розгляд справ про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_3 мали відбутись об 11 год. 00 хв. 22.07.2025 в кабінеті №302 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 . 22.07.2025. Зазначає, що він прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 для участі у розгляді справ про адміністративні правопорушення відносно нього, однак, як повідомили працівники ТЦК, розгляд справ не відбудеться, оскільки особа уповноважена проводити розгляд перебуває на лікарняному. Одночасно йому також було повідомлено про те, що наступною датою розгляду визначено 25.07.2025 і про це, навіть, працівником ТЦК зроблено запис на протоколі №3828/М/2025 від 16.07.2025. 25.07.2025 ОСОБА_3 не з`явився до ТЦК у зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №6445 від 06.08.2025. Про цей факт він повідомляв ТЦК. В подальшому йому не надходили будь-які повідомлення чи виклики з метою прибуття до ТЦК для розгляду справ відносно нього. 10 лютого 2026 в інтересах ОСОБА_3 його адвокатом зроблено адвокатський запит до ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою отримання, у разі наявності, постанов про притягнення його до адміністративної відповідальності згідно протоколів № 3729/ М/2025 та 3828/М/2025 від 16.07.2025. 
Таким чином, Позивач отримав та ознайомився з постановою №3829/М/2025 від 22.07.2025 саме 23.02.2026. Тому, з урахуванням 10-ти денного строку на оскарження, крайня дата для оскарження постанови припадає на 05.03.2026. Позовна заява подана в межах 10-денного строку.
У зв`язку з чим, просить вказану постанову скасувати та поновити строк на звернення з даним позовом до суду.
Ухвалою від 10 березня 2026 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
16 березня 2026 року представником відповідача подано відзив на адміністративний позов.
Адвокат позивача Хатковий А.В. до судового засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, адміністративний позов підтримав та просив його задовольнити.
Представник відповідача до судового засідання не з`явився, у поданому до суду відзиві на адміністративний позов просив позовну заяву залишити без розгляду, а у випадку відмови у залишенні позову без розгляду, просив у задоволенні позовних вимого відмовити повністю.
У відповідності до ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного. 
Відповідно до ч.1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Як встановлено судом, оскаржувана постанова була отримана позивачем лише 23 лютого 2025 року після направлення адвокатом запиту до ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо отримання постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Відомості про отримання позивачем оскаржуваної постанови засобами поштового зв`язку, матеріали справи не містять. З адміністративним позовом позивач звернувся до суду через систему «Електронний суд» 04.03.2025 року (зареєстровано судом 05.03.2026 року), тобто в межах 10-ти денного строку, визначеного для оскарження постанови суб`єкта владних повноважень.
Отже, суд погоджується з тим, що позивач у визначені законодавством спосіб та строки не отримав постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, а тому вважає за необхідне поновити позивачу строк на подання даного позову.
Судом встановлено, що 22.07.2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_4 було винесено постанову №3829/М/2025 відповідно до якої ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, що передбачене ч.3 ст. 2101 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 400 грн.
Згідно з даною постановою ОСОБА_3 16.07.2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 відмовився від отримання направлення на проходження ВЛК, чим порушив абз. 4 ч. 1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543-ХІІ.
За правилами ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно із ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію (у т.ч. передбачені ст.ст. 210, 2101 КУпАП).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Як встановлено статтею 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.
Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Частиною 1 статті 2101 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а частиною 3 цієї статті - за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.
Відповідно до Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно з Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року воєнний стан, який триває і по теперішній час.
Згідно ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» Громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.
Як зазначено у абз.3 ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Відповідно до ч.13 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які перебувають на військовому обліку, направляються для підготовки до військової служби, особи, які призиваються, направляються або приймаються на військову службу, приймаються на службу у військовому резерві, та військовозобов`язані, призначені для комплектування посад за відповідними військово-обліковими спеціальностями та іншими спеціальностями в Службі безпеки України під час проведення мобілізації, проходять обов`язковий медичний огляд. Порядок проходження медичного огляду затверджується відповідно Міністерством оборони України, центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, Службою безпеки України, Службою зовнішньої розвідки України за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Перелік військово-облікових спеціальностей затверджується Міністерством оборони України, а інших спеціальностей в Службі безпеки України - Головою Служби безпеки України.
Відповідно до ч.3 ст.17 Закону України «Про оборону України», ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце зазначено у повістці. 
Питання військово-лікарської експертизи вирішуються спеціальним законодавством, а саме - Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 .
Військово-лікарська експертиза - це медичний огляд призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти та закладах фахової передвищої військової освіти (далі - ВВНЗ), ліцеїстів військових (військово-морських, військово-спортивних) ліцеїв (далі - ліцеїсти); осіб, звільнених з військової служби; визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ; встановлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, осіб, звільнених з військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв), які призвели до смерті військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби.
Військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів.
Медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови).
Відповідно до п.6.2 розділу VI Положення на військовослужбовців, які направляються на медичний огляд ВЛК, подаються: направлення із зазначенням військового звання, прізвища, ім`я та по батькові, дати народження, місяця та року призову (прийняття) на військову службу, ТЦК та СП, яким призваний у Збройні Сили України (колишнього СРСР), попереднього діагнозу та мети огляду (направлення на огляд може бути підписане начальником штабу (від начальника штабу полку та вище) або начальником кадрового органу (від начальника управління роботи з особовим складом об`єднання та вище) із посиланням на рішення відповідного командира (начальника).
Направлення на медичний огляд ВЛК, видане військовослужбовцю, обов`язкове до виконання.
Контроль за направленням та проходженням військовозобов`язаними медичного огляду ВЛК покладається на керівника відповідного ТЦК та СП.
Обов`язок проходити медичний огляд підтверджений абз.4 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», де вказано, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.
З системного аналізу наведених норм вбачається, що відмова від проходження ВЛК суперечить чинному законодавству, адже Наказом Міністерства оборони України №402 від 14.08.2008 чітко регламентований прямий обов`язок проходити ВЛК з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я та неможливість відмовитися від проходження ВЛК.
При вирішенні даного спору, суд також бере до уваги, що проходження військово-лікарської комісії є обов`язком кожного військовозобов`язаного, та чинним законодавством не передбачено право особи відмовитися від отримання направлення на проходження огляду військово-лікарською комісією.
Суд виходить з того, що проходження ВЛК є не правом, а обов`язком військовозобов`язаного, за порушення якого може наставати відповідальність, зокрема, за ч.3 ст. 2101 КУпАП.
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивача притягнуто до відповідальності за порушення вимог абзацу 4 частини 1 статті 22 «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
З наданих представником відповідача до суду матеріалів адміністративної справи встановлено, що позивача, як військовозобов`язаного, який перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 в порядку ст. 259 КУпАП. В ході складення адміністративних матеріалів, позивачу було запропоновано пройти військово-лікарську комісію. Проте, від проходження ВЛК він відмовився, що підтверджується заявою останнього від 16.07.2025 року, актом відмови від отримання направлення на проходження ВЛК від 16.07.2025 року. Посилання позивача на те, що заяву про відмову від проходження ВЛК він підписував під примусом, шантажем та під диктовку працівників ТЦК, не підтверджено належними та допустимими доказами.
Після чого відносно ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення, який був підписаний позивачем. Будь-які зауваження до протоколу, чи причини відмови від проходження ВЛК не вказано. Крім того, в Акті відмови від отримання направлення на ВЛК ОСОБА_3 також власноруч поставив свій підпис.
Крім того, судом встановлено, що в протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що розгляд справи про адміністративне правопорушення призначено на 11.00 год. 22.07.2025 року про що мається підпис ОСОБА_3 . Протокол підписний позивачем.
Матеріали справи також не містять доказів, що позивач звертався до відповідача з клопотанням про відкладення розгляду справи. 
Позивач мав достатньо часу на підготовку до розгляду справи та заявлення необхідних клопотань, натомість своїм правом не скористався належним чином. 
Вказана обставина позивачем будь-якими доказами не спростована, доказів проходження ВЛК або початку його проходження на момент винесення постанови, суду не було надано. 
Разом із тим, варто врахувати, що при складанні протоколу щодо позивача останнього повідомлено про розгляд справи про адміністративне правопорушення щодо нього, роз`яснено його права та обов`язки, про що мається підпис позивача, а тому його неявка у день винесення постанови не перешкоджала розгляду справи.
Крім того, протокол про адміністративне правопорушення складено в присутності позивача та за його особистим підписом. Також у протоколі була зазначена дата розгляду справи про адміністративне правопорушення та місце її проведення, тобто позивачу було відомо про дату, час та місце розгляду справи. Протокол про адміністративне правопорушення містить відомості про ознайомлення позивача з його правами.
Слід зазначити, що, за даних обставин справи, законодавством не передбачено підстав для військовозобов`язаних щодо відмови від проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.
Аналогічний висновок зроблено в постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2025 року у справі № 712/46/25.
Доказів проходження позивачем військово-лікарської комісії матеріали справи не містять і позивачем суду не надано.
Таким чином, на підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що позивач свідомо ухилився від проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, що є порушенням вимог частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Згідно з ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно з ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Частиною 5 ст.242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, постановою Верховного Суду від 14.03.2018 у справі № 760/2846/17 зроблено висновок, що обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.
Крім того, статтею 160 КАС України встановлено, що в позовній заяві зазначаються, зокрема, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.
Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було надано жодних належних та допустимих доказів, які б спростували наявність в його діяннях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.2101 КУпАП. У зв`язку з чим, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.
Судові витрати слід покласти на позивача.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 72-74, 122, 241-246, 250-251, 262, 286 КАС України, ст.ст. 210-1, 245, 251, 268, 283 КпАП України, суд –
В И Р І Ш И В:

Поновити ОСОБА_5 пропущений процесуальний строк для звернення до суду з позовом до суду.
ОСОБА_5 у задоволенні адміністративного позову – відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня його проголошення в порядку визначеному ч. 4 ст. 286 та ст. 297 КАС України. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

ГОЛОВУЮЧИЙ: