154/798/26 
2/154/828/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 м. Володимир
Володимирський міський суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Мушкета О.О.,
за участю секретаря судового засідання – Тивонюк А.О., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Володимирі цивільну справу за позовом виконавчого комітету Володимирської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:
У лютому 2026 року позивач - виконавчий комітет Володимирської міської ради, як орган опіки та піклування звернувся до Володимирського міського суду Волинської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що малолітні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дітьми ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . 
Позивач вказує, що з травня 2025 року діти разом із матір`ю проживали в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Відносно сім`ї від сусідів систематично надходили телефонні скарги до працівників соціальних служб міста щодо неналежної поведінки матері. Зокрема, повідомлялося, що ОСОБА_1 збирала у квартирі гучні компанії осіб сумнівної поведінки, підтримувала спілкування з особами, які характеризуються негативно, та вживала з ними алкогольні напої. Зі слів ОСОБА_1 , вона проходила лікування у зв`язку з наркотичною залежністю. Також ОСОБА_1 неодноразово залишала дітей без нагляду, зачиняючи їх у квартирі та досить часто залишала своїх доньок на виховання і утримання своїм батькам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які проживають у с. Стенжаричі, Володимирського району.
Під час обстежень за місцем проживання відповідачки ОСОБА_1 , співробітники соціальних служб, у помешканні виявлялися антисанітарні умови проживання та відсутність необхідних продуктів харчування. Декілька днів не митий посуд, частково наявна постільна білизна, яка постійно брудна, порвана, та мокра від дитячої сечі. У помешканні постійно відчутний неприємний запах. У квартирі постійно палять, що негативно впливає на здоров`я дітей. Діти були одягнені у брудний одяг, який не відповідав їхньому віку та температурному режиму. У молодшої доньки систематично виявлявся переповнений підгузник, що свідчить про неналежний гігієнічний догляд. За весь період, відповідачка ОСОБА_1 належним чином не реагувала і не докладала зусиль щось змінити. Зі слів ОСОБА_1 , вона щомісячно отримує аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_7 у розмірі близько 30 000 грн. 
Позивач вказує, що водночас встановлено, що діти не забезпечені навіть базовими потребами та належними умовами для проживання. 06.11.2025 року о 8:00 до начальника служби у справах дітей надійшов телефонний дзвінок, у якому повідомлялося про дитячий гучний плач з квартири сім`ї ОСОБА_8 . За словами заявників, плач був чутний з вечора 05.11.2025 року і тривав протягом усієї ночі до ранку.
Прибувши на місце події, представники соціальних служб та поліція виявили, що малолітня дитина, ОСОБА_9 , знаходиться в замкненій квартирі без нагляду. Зателефонували ОСОБА_1 , яка пообіцяла негайно повернутися, але після цього вимкнула телефон. Відповідно до свідчень сусідів, ОСОБА_1 не повернулася до квартири протягом наступних кількох днів. Така ситуація викликає серйозні побоювання щодо безпеки дитини, адже залишення її без нагляду в замкненому приміщенні є грубим порушенням її прав і може свідчити про безвідповідальність з боку матері.
Потрапивши до квартири, співробітники соціальних служб та поліції виявили жахливі антисанітарні умови, які свідчили про повну безвідповідальність щодо благополуччя дитини. У приміщенні не було продуктів харчування, а всюди валялися пляшки з-під алкоголю та недопалки цигарок, що вказувало на зловживання спиртними напоями та відсутність контролю над ситуацією. Дитина, ОСОБА_9 , перебувала в своєму ліжечку на матраці без постільної білизни, була напіводягнена, вимазана власними фекаліями, без доступу до їжі. В роті дитини були шматочки наповнювача матрацу, що вказує на її фізичний і психологічний стан у результаті відсутності належного догляду. Така ситуація є неприпустимою і свідчить про серйозне порушення прав дитини та її благополуччя. Це потребувало негайного втручання з боку соціальних служб та поліції для забезпечення захисту дитини та визначення подальших юридичних кроків щодо матері. 
Позивач вказує, що це є порушенням статті 171 Сімейного кодексу України, яка вимагає забезпечення належних умов для проживання та виховання дітей, а також статті 5 Закону України "Про охорону дитинства", що гарантує право дитини на захист від насильства та жорстокого поводження. 
З метою захисту дітей та гарантії недопущення вчинення небезпечних дій матір`ю відносно дітей було прийняте рішення виконавчого комітету Володимирської міської ради від 20.11.2025 року № 413 «Про відібрання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . ОСОБА_9 вилучено та поміщено в патронатну сім`ю, ОСОБА_7 проживала у бабусі та дідуся вже кілька днів до цього інциденту, тому службою у справах дітей виконавчого комітету Володимирської міської ради було прийнято рішення про її тимчасове влаштування. 
Після цього інциденту ОСОБА_1 повідомила, що вона зайнята підписанням контракту для вступу до лав ЗСУ і через це не має часу на дітей. Така відповідь є надзвичайно тривожною, оскільки вона свідчить про пріоритети матері, які ставлять кар`єрні плани вище за турботу про благополуччя та безпеку її дітей. Враховуючи стан, в якому була виявлена ОСОБА_9 , та відсутність належного догляду з боку матері, це може бути розцінено як серйозне нехтування батьківськими обов`язками. 
11.11.2025 року відбулося засідання комісії з питань захисту прав дитини, на яке жоден з батьків не з`явилися, що свідчить про байдужість до долі дітей.
З відповідача ОСОБА_2 стягують аліменти на утримання ОСОБА_7 . На стягнення аліментів на утримання ОСОБА_9 позовної заяви не надходило.
Відповідач ОСОБА_2 також не виявляє жодної зацікавленості у житті та здоров`ї ОСОБА_9 , яка наразі перебуває в патронатній сім`ї. Це свідчить про його байдужість до благополуччя дитини та відсутність відповідальності з боку батька. Що стосується ОСОБА_7 , то невідомо, чи проявляє відповідач хоч якусь зацікавленість у її долі, оскільки інформації про його участь у її житті не надано. Таке ставлення до дітей, зокрема відсутність батьківської турботи та підтримки, ставить під сумнів здатність батька виконувати свої обов`язки.
Усе вище викладене свідчить про байдужість відповідачів до долі дітей та злісне ухилення від виконання батьківських обов`язків відносно них.
Враховуючи вищевикладене та з посиланням на норми ст.ст. 164, 165 Сімейного кодексу України просять позбавити батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відносно малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнути з ОСОБА_1 на користь особи або на рахунок закладу, де будуть утримуватися діти, аліменти на утримання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/2 частки її заробітку/доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму відповідно до віку на кожну дитину, щомісячно до досягнення дітьми повноліття. 
Ухвалою судді від 24.02.2026 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Володимирського міського суду від 05.03.2026 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.
Представник позивача виконавчого комітету Володимирської міської ради — Сидорук Л.М. в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про можливість проведення судового засідання по справі за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити, поданий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відносно малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтримала у повному обсязі. 
Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, яка посвідчена 20.03.2026 року приватним нотаріусом Синельниківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Мирною А.М., відповідно до якої позовні вимоги визнала у повному обсязі, просила їх задовольнити та просила розглядати справу без її участі 
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву, яка засвідчена тимчасово виконуючим обов`язки штабу-заступника командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_10 , в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив їх задовольнити та просив розглядати справу без його участі. 
Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі.
Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та з`ясовувати позицію й обґрунтування відповідача.
Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що стверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 , виданого 10.10.2023 року виконавчим комітетом Устилузької міської ради та серії НОМЕР_3 , виданого 23.10.2024 року виконавчим комітетом Устилузької міської ради. 
Згідно акту обстеження умов проживання від 11.09.2025 року, при перевірці умов проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що умови проживання незадовільні, на момент візиту в квартирі брудно, речі розкидані, дитячий горщик переповнений, неприємний запах, порушені санітарні норми проживання. Для дітей не створено належних умов: діти не мають постійного спального місця, відсутня постільна білизна, одяг на дітях малий та брудний.
Згідно акту обстеження умов проживання від 25.09.2025 року, при перевірці умов проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що умови проживання незадовільні, на момент візиту в квартирі безлад, на столі багато тарілок із зіпсованими продуктами харчування. Діти знаходяться у брудному одязі, постільна білизна частково наявна та брудна, скрізь розкидані крихти їжі, наявні сліди розпивання спиртних напоїв. 
Згідно акту обстеження умов проживання від 16.10.2025 року, при перевірці умов проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що умови проживання незадовільні, на момент візиту в квартирі брудно, порушені санітарні норми проживання. На ліжку відсутня постільна білизна, простирадло брудне зі слідами сечі, на підлозі недопалки, пляшки, у холодильну відсутній запис їжі, і дітей немає смінного одягу. Для дітей не створено належних умов проживання. 
Згідно акту обстеження умов проживання від 05.11.2025 року, при перевірці умов проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що вдома матері дітей не було. Малолітня ОСОБА_9 буза замкнена сама у квартирі з вечора 05.11.2025 року. Дитина була заплакана та голодна, перелякана, сиділа в краватці на матраці, огорнута харчовою плівкою. Старша дитина ОСОБА_7 на момент обстеження перебувала у баби та діда. 
Наказом служби у справах дітей виконавчого комітету Володимирської міської ради № 44 від 06.11.2025 року малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 тимчасово влаштовано на виховання і утримання бабусі ОСОБА_5 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 . 
Рішенням виконавчого комітету Володимирської міської ради Волинської області № 413 від 20.11.2025 року, вирішено відібрати малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Рішенням виконавчого комітету Володимирської міської ради Волинської області № 419 від 20.11.2025 року, вирішено влаштувати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в сім`ю патронатного вихователя ОСОБА_11 з 06.11.2025 року, терміном на 4 місяці.
Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, затвердженого рішенням виконавчого комітету Володимирської міської ради № 415 від 20.11.2025 року, діючи в інтересах малолітніх дітей, виконавчий комітет Володимирської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відносно малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.
Відповідно до ч. 2,3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей є підставою для позбавлення їх батьківських прав щодо дітей.
Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. 
Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
З роз`яснень Пленуму Верховного Суду України викладених в п.п. 15, 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" встановлено, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.
Тим самим, навіть визнання відповідного позову батьками не може бути основою для їх позбавлення батьківських прав. Адже такі дії самі по собі є неправозгідними, суперечать моральним засадам суспільства та не відповідають інтересам дитини (постанова КЦС від 10.112023 у справі № 401/1944/22).
У таких справах обов`язково досліджуватимуться інші обставини. Верховний Суд неодноразово підкреслював, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який йдуть лише у виняткових випадках. А головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку (постанова КЦС від 20.12.2023 у справі №522/20260/21). Саме ці докази і вважатимуться законними підставами для задоволення позову (постанова КЦС від 29.11.2023 у справі №607/15704/22).
У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).
У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Отже, при розгляді справ щодо позбавлення батьківських прав суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову, які в даному випадку наявні.
Матеріали справи мають достатні та переконливі докази, що негативно характеризують особливості матері та батька як осіб, що становлять реальну загрозу для дітей, їх здоров`я та психічного розвитку.
За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачами своїми батьківськими обов`язками щодо дітей є наслідком винної поведінки відповідачів та є підставою для позбавлення їх батьківських прав.
З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку про обґрунтованість позову в частині вимог про позбавлення батьківських прав відповідачів відносно їх малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки судовим розглядом встановлено факт ухилення відповідачів від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дітей. Крім цього, суд звертає увагу на те, що з моменту відібрання дітей та влаштування її в іншу сім`ю відповідачі жодного разу не зверталась до відповідних органів з питань пов`язаних із поверненням дітей у свою сім`ю. 
Також суд зазначає, що у відповідності до вимог ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
Відповідно до ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. 
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості (принцип 6).
Згідно з вимогами ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Згідно із Законом України «Про державний бюджет на 2025 рік» з 01 липня 2025 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 гривень.
Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України слідує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Крім того, за змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини.
Частиною 1 ст. 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 , будучи матір`ю малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , участі в їх матеріальному утриманні не бере. Фактично малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на повному утриманні і вихованні у бабусі ОСОБА_5 , а малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуває на повному утриманні і вихованні у сім`ї патронатного вихователя ОСОБА_11 , які займаються їх вихованням та розвитком. 
Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що слід стягувати з відповідачки ОСОБА_1 на користь особи або на рахунок закладу, де буде утримуватися діти, аліменти на утримання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/2 частки її заробітку/доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму відповідно до віку на кожну дитину, щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягувати з дня пред`явлення позову. 
Відповідно до положення п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що позивач був звільнений від сплати судового збору за подання позову в інтересах малолітніх дітей.
Згідно із ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже з відповідачів в дохід держави слід стягнути судовий збір в сумі 1 331,20 грн. в рівних частках, тобто по 665,60 грн. з кожного, за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав та з відповідачки ОСОБА_1 стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 1 331,20 грн. за позовну вимогу про стягнення аліментів. 

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 141, 247, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 141, 150, 164, 165, 166, 180, 181, 183 СК України, Законом України «Про охорону дитинства», суд -
УХВАЛИВ:
Позов виконавчого комітету Володимирської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , позбавити батьківських праввідносно малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь особи або на рахунок закладу, де буде утримуватися діти, аліменти на утримання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/2 частки її заробітку/доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму відповідно до віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягувати з 23.02.2026 року, до досягнення дітьми повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , в дохід держави судовий збір в сумі 1 331,20 грн. в рівних частках, тобто по 665,60 грн. з кожного, за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав. 
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , в дохід держави судовий збір в сумі 1 331,20 грн. за позовну вимогу про стягнення аліментів. 
Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Виконавчий комітет Володимирської міської ради, юридична адреса: Волинська область, м. Володимир, вул. Данили Галицького,5, ЄДРПОУ 04051282.

Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 . 

Суддя: Олександр МУШКЕТ