Справа № 465/7812/25 
Провадження 2/465/2368/26 

РІШЕННЯ
Іменем України
03.04.2026          м. Львів
Франківський районний суд м. Львова у складі:
головуючого судді Чорного І.Я.,
за участю секретаря судового засідання Блистіва Ю.І.,
представника позивачки    ОСОБА_1 ,
відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_3 , яка діє через свого представника ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя –
в с т а н о в и в:
позивачка, через свого представника звернулася в суд з позовом до відповідача  ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,і просить у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2672284846060). Окрім цього просить стягнути з Відповідача судові витрати.
Позов мотивує тим, що 5 жовтня 1973 року між Позивачем та Відповідачем було зареєстровано шлюб. В 1975 році Відповідач, як член Житлово – будівельного кооперативу № 101, на підставі ордеру на житлове приміщення, отримав квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 47,9 кв.м. (житлова площа 27,7 кв.м.), в яку поселився разом зі своєю дружиною – Позивачем, та їх першою дитиною. Згодом, в 1978 році в подружжя народилась ще одна дитина і вони всі проживали однією сім`єю у цій квартирі. Пайові внески за вказану квартиру були виплачені в повному розмірі (5 309 карбованців) в 1990 році. В цій квартирі сторони увесь час проживали разом однією сім`єю, працювали на благо своєї сім`ї та виховували спільних дітей. Проте протягом останніх років, через відсутність спільних інтересів та взаєморозуміння, сторони перестали проживати разом однією сім`єю, хоч шлюб між ними і не було розірвано. Разом з тим, право власності на цю квартиру Відповідач зареєстрував 1 грудня 2022 року (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2672284846060), на підставі відповідної довідки ЖБК № 101 від 30.11.2022. Хоча вказане майно було придбане у шлюбі та є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, Позивач з Відповідачем не можуть дійти згоди щодо спільного порядку володіння, користування та розпорядження цим майном, а також щодо його добровільного розподілу, а тому Позивач вирішила звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів, шляхом поділу вказаного майна. Враховуючи вищезазначене, просить задовольнити позов. Окрім цього, заявлено клопотання про витребування доказів, а саме у Виконавчого комітету ЛМР та ЛМР: копії ордеру на кв. АДРЕСА_1 , рішення, на підставі якого було видано цей ордер та копії документів, на підставі який власне і було прийняте згадане рішення (в тому числі, але не виключно відповідну заяву ОСОБА_2 ); в ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки»: копію інвентаризаційної справи щодо кв. АДРЕСА_1 .
Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 10.11.2025 відкрито провадження у справі, розгляд призначено за правилами загального позовного провадження, постановлено витребувати докази.
На виконання ухвали суду 12.12.2025 з Міського архіву ЛМР надійшла відповідь про неможливість надання запитуваних документів. 
На виконання ухвали суду 16.12.2025 з ОКП «БТІ та ЕО» надійшла відповідь про неможливість надання інвентаризаційної справи, оскільки така за запитуваною адресою не обліковується.
Від відповідача ОСОБА_2 15.01.2026 надійшло клопотання про долучення доказів.
Ухвалою Франківського районного суду м. Львова суду від 27.02.2026 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.
Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав з підстав, що наведені у ньому, просив такий задовільнити
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечив щодо заявлених вимог, вказав що сам купив вказану квартиру, платив 15 років за неї самостійно з власного бюджету. Зазначив що працював слюсарем-ремонтником, заробляв по 100-120 карбованців. Заперечив спільний бюджет подружжя, зазначав, що він та дружина ОСОБА_3 постійно працювали та в кожного кошти були свої.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Судом встановлено, відповідно до Свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 05.10.1973 Палацом одруження Бюро запису актів громадянського стану м. Львова, сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 05.10.1973, про що зроблено запис №3066.
На сьогоднішній день шлюб між сторонами не розірвано.
За час перебування у шлюбі, згідно Ордеру серії АБ № 8118 від 17.05.1975 виданого Виконкомом львівської міської ради депутатів трудящих відповідачу ОСОБА_2 , сім`я якого складається з 3 (трьох) осіб, надано право на зайняття кв. АДРЕСА_1 .
Відповідно до Довідки ЖБК № 101 від 30.12.2022, ОСОБА_2 належить квартира АДРЕСА_1 , який зданий в експлуатацію в 1975 році. Квартира окрема, складається з двох кімнат, житлового площею 27,7 кв. м., кухні, ванни, вбиральні, коридору. Загальна площа квартири 47,9 кв. м. Член кооперативу ОСОБА_2 повністю вніс свій пайовий внесок за вказану квартиру в 1990 році. Сума паєнагромадження складає 5309 /п`ять тисяч триста дев`ять/ крб.
Згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме манно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкта нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 09.08.2025, кв. АДРЕСА_1 , на праві власності належить ОСОБА_2 .
Відповідно до Довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 02.09.2025, сформованої в Єдиній базі даних звітів про оцінку, наданою представником позивачки при зверненні до суду, ним визначена середня ціна спірної квартири, яка становить в гривневому еквіваленті у розмірі 1 300 305,13 грн.
Так, за правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно ч.3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя.
Згідно ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.
Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється
Позивачка ОСОБА_3 просить визнати за нею право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2672284846060), право на яку набуто відповідачем ОСОБА_2 у період перебування з останньою у зареєстрованому шлюбі.
У своїх поясненнях відповідач ОСОБА_2 перебування у шлюбі з позивачкою не заперечив, проте запевнив, що пайовий внесок квартиру був внесений з його власних коштів.
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.
Натомість, твердження відповідача про внесення пайового внеску з його власних коштів не підтверджено жодними належними доказами.
Враховуючи наведене, оскільки право власності на квартиру набуте під час перебування сторін у шлюбі, а отже таке майно є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вона була придбана. 
Наведене повністю узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). 
Беручи до уваги те, що пайовий внесок за квартиру виплачений повністю у 1990 році відповідно до Довідки ЖБК № 101 від 30.12.2022, тобто у період шлюбу і за рахунок спільних коштів, а отже Позивач з Відповідачем набули право спільної сумісної власності на вказану квартиру. Відповідно ця квартира є спільним майном подружжя та такою, що підлягає поділу незалежно від того, на чиє ім`я оформлено право власності, тому позов підлягає до задоволення.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням цього з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 9084,00 грн.
Керуючись ст.ст.57, 60, 63, 70,71 СК України, ст.ст.5, 372,1011 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-82, 83, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, 
в и р і ш и в:
позов ОСОБА_3 , яка діє через свого представника ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя-задовольнити.
Поділити майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2672284846060).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 9084,00 грн. судового збору.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Сторони:
- позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ;
- відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя І.Я. Чорний