ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" березня 2026 р. Справа№ 910/9975/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Бестаченко О.Л.
суддів: Шаратова Ю.А. 
Скрипки І.М. 

секретар судового засідання - Васильченко А.І.
за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 24.03.2026,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фем Технолоджи"

на рішення Господарського суду міста Києва
від 15.01.2026 (повний текст складено 21.01.2026) 
у справі № 910/9975/25 (суддя - Павленко Є.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Баз Ресурс Інвест"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фем Технолоджи"
про стягнення 358 955,63 грн,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Баз Ресурс Інвест" (далі за текстом - ТОВ "Баз Ресурс Інвест", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фем Технолоджи" (далі за текстом - ТОВ "Фем Технолоджи", відповідач) 358 955,63 грн, з яких: 59 414,79 грн - три проценти річних, 299 540,84 грн - інфляційні втрати, що нараховані на підставі статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у зв`язку з простроченням сплати 360 000,00 грн збитків, стягнутих за рішенням Господарського суду міста Києва від 19.10.2021 у справі № 910/15782/19, за період з 01.01.2020 по 02.07.2025.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення збитків, завданих невиконанням умов договору зберігання у грудні 2019 року, проте повне погашення суми збитків відбулося лише 03.07.2025. Оскільки відповідач протягом усього цього часу користувався коштами позивача, які знецінювалися внаслідок інфляційних процесів у державі, позивач заявляє до стягнення інфляційні втрати за період з 01.01.2020 по 02.07.2025, а також три відсотки річних за період з 01.01.2020 по 02.07.2025.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення
Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.01.2026 у справі № 910/9975/25 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Баз Ресурс Інвест" задоволено повністю.
Присуджено до стягнення з ТОВ "Фем Технолоджи" на користь ТОВ "Баз Ресурс Інвест" 59 414,79 грн трьох процентів річних, 299 540,84 грн інфляційних втрат та 4 307,47 грн судового збору.
Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачем грошові зобов`язання виконані лише 03.07.2025, то позивач в силу приписів статті 625 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) має підстави для нарахування та стягнення трьох процентів річних та втрат від інфляції з 01.01.2020 та до їх повного виконання відповідачем.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ТОВ "Фем Технолоджи" звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва 15.01.2026 у справі № 910/9975/25 та відмовити в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Баз Ресурс Інвест".
В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції при прийнятті рішення, порушив норми процесуального права, неправильно застосував норми матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.
Зазначає, що грошові зобов`язання на підставі договору зберігання не виникають, а тому за таких обставин ст. 625 ЦК України на спірні правовідносини не поширюється. Крім того, відповідач не погоджується з рішенням також в частині періоду, за який підлягає стягненню три проценти річних та інфляційні втрати.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фем Технолоджи" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючої судді (судді-доповідача) - Бестаченко О.Л., суддів: Скрипки І.М., Шаратова Ю.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фем Технолоджи" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2026 у справі № 910/9975/25 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме для подання до Північного апеляційного господарського суду доказів доплати судового збору у розмірі 199,20 грн.
23.02.2026 до апеляційної інстанції через "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фем Технолоджи" надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано платіжну інструкцію №1882-8278-6795-3060 від 22.02.2026 на підтвердження доплати судового збору.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фем Технолоджи" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2026 у справі № 910/9975/25, призначено її до розгляду на 24.03.2026.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.03.2026 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Баз Ресурс Інвест" - адвоката Леус Ганни Олексіївни про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, що подана 23.03.2026 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду, повернуто без розгляду.
Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
ТОВ "Баз Ресурс Інвест" у порядку статті 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) своїм правом не скористалося, до Північного апеляційного господарського суду відзиву на апеляційну скаргу не подало.
Розгляд заяв та клопотань
23.03.2026 через підсистему "Електронний суд" від представника ТОВ "Фем Технолоджи", адвоката Сікача Олександра Миколайовича надійшло клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи у зв`язку з зайнятістю в іншому судовому засіданні.
Розглянувши клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, колегія суддів зазначає наступне.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідач знав про розгляд цієї справи з моменту відкриття провадження, завчасно повідомлений судом про судове засідання і знав про нього.
Також колегія суддів зазначає, що товариство не обмежене у праві вибору представника і у рамках свого права користується можливістю залучити будь-якого іншого представника для представництва своїх інтересів та участі у судовому засіданні.
Відповідно до статті 202 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 273 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.
Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Таким чином, враховуючи те, що явка представників сторін у судове засідання не визнавалась обов`язковою, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представника відповідача.
У зв`язку з наведеним, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи.
Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання
У судове засідання 24.03.2026 позивач та відповідач явку своїх уповноважених представників не забезпечили, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.
Враховуючи, що явка сторін у судове засідання обов`язковою не визнавалась, участь в судовому засіданні є правом, а не обов`язком сторін, беручи до уваги, що сторонам було надано всі процесуальні можливості для реалізації наданих законом прав та зважаючи на строки розгляду апеляційної скарги, суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників позивача та відповідача, за наявними матеріалами справи, які є достатніми для розгляду апеляційної скарги по суті.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.10.2021 у справі № 910/15782/19, яке набрало законної сили в установленому законом порядку, позов ТОВ "Баз Ресурс Інвест" до ТОВ "Фем Технолоджи" про стягнення збитків задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 360 000,00 грн та 5 400,00 грн судового збору. У задоволенні зустрічного позову ТОВ "Фем Технолоджи" до ТОВ "Баз Ресурс Інвест" про визнання договору неукладеним відмовлено.
Цим же рішенням суду встановлено, що 03.01.2019 ТОВ "Баз Ресурс Інвест" (поклажодавець) та ТОВ "Фем Технолоджи" (зберігач) було укладено Договір зберігання (0319-1), відповідно до п. 1.1. якого зберігач зобов`язується зберігати та повернути у схоронності майно зазначене в п. 2 цього Договору (далі - майно), яке передано поклажодавцем. Загальна (оціночна) вартість майна становить 2 160 000,00 грн, що складає 72 000,00 доларів США (п. 2.2.3. Договору).
Відповідно до пунктів 3.2., 3.3. договору зберігач видає на підтвердження приймання майна акт передачі. Строк зберігання майна: з 03.01.2019 по 03.01.2021.
За пунктом 5.1.7. вказаного правочину зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцю майно, передане на зберігання, у тому числі на першу вимогу останнього, навіть, якщо визначений договором строк зберігання не закінчився.
Пунктами 5.1.8., 6.4. договору визначено, що на зберігача покладено обов`язок нести відповідальність за втрату чи пошкодження майна. Збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачою) або пошкодженням майна, відшкодовуються зберігачем: у разі втрати нестачі майна - у 100% розміру його вартості; у разі пошкодження майна - у розмірі суми, на яку знизилась його вартість. 
Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами й діє до закінчення строку зберігання майна, зазначеного в пункті 3.3.2. цього правочину (пункт 7.1. договору).
Вказаним рішенням суду також встановлено, що на виконання умов правочину за актом приймання-передачі майна від 03.01.2019 поклажодавцем передано, а зберігачем прийнято на зберігання майно, загальною вартістю 2 160 000,00 грн. Надалі позивач звернувся до відповідача з листом від 17.07.2019, у якому просив останнього повернути все майно, яке було передано на зберігання, протягом 7 днів з дати отримання листа. У порушення умов укладеного між сторонами договору відповідач майно, загальною вартістю 360 000,00 грн, позивачу не повернув, чим завдав збитків на вказану суму.
У цьому ж рішенні зазначено, що: "Виходячи із доведеності фактів порушення відповідачем за первісним позовом умов Договору щодо обов`язковості повернення переданого на зберігання майна та відсутність майна і неможливість його повернення позивачеві за первісним позовом, є обставиною, яка підтверджує порушення ТОВ "Фем Технолоджи" умов Договору та завдання стороні ТОВ "Баз Ресурс Інвест" збитків у вигляді втрати такого майна, з огляду вказане, відповідач за первісним позовом повинен відшкодувати вартість неповернутого майна у розмірі 360 000,00 грн".
Судом у межах розгляду даної справи встановлено, що рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2021 у справі № 910/15782/19, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного суду від 16.04.2024 та набрало законної сили, було виконано в примусовому порядку в межах виконавчого провадження ВП 75710095 - 03.07.2025. Дана обставина підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжної інструкції від 03.07.2025 № 1976 на загальну суму 361 903,14 грн з призначенням платежу: "Борг, АСВП 75710095 згідно виконавчого документа № 910/15782/19, виданого 10.06.2024 р. з ТОВ "ФЕМ ТЕХНОЛОДЖИ" без ПДВ".
У зв`язку з вищевикладеними обставинами, позивач просить суд стягнути з відповідача 299 540,84 грн інфляційних втрат та 59 414,79 грн трьох процентів річних, нарахованих на вищевказану суму збитків у розмірі 360 000,00 грн за період з 01.01.2020 по 02.07.2025, тобто до моменту фактичного виконання рішення суду в справі № 910/15782/19.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи
Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків. 
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За нормами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З огляду на положення зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.
Правовий аналіз приписів ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України свідчить, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу та його невиконання не припиняє правовідносин сторін, боржник залишається відповідальним за невиконання грошового зобов`язання, а кредитор має законне право на отримання сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.
Як встановлено судом, рішенням Господарського суду міста Києва від 19.10.2021 у справі № 910/15782/19, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.04.2024 та набрало законної сили, було виконано в примусовому порядку в межах виконавчого провадження ВП 75710095 - 03.07.2025.
Перевіривши розрахунок заявленої до стягнення з відповідача суми трьох процентів річних та інфляційних втрат, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду, що вимоги позивача є обґрунтованими у сумах 59 414,79 грн та 299 540,84 грн відповідно. 
Заперечень щодо арифметичної неточності розрахунку трьох процентів річних та інфляційних втрат доводи апеляційної скарги не містять.
Твердження відповідача про те, що грошові зобов`язання на підставі договору зберігання не виникають, а тому ст. 625 ЦК України на спірні відносини не поширюється, та посилання, що позивач не обґрунтував у позовній заяві час з якого здійснив розрахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат, а тому такий розрахунок не є вірним, суд апеляційної інстанції відхиляє з огляду на таке.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зауважувала, що стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Тому приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (зокрема деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір, делікт тощо). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачають договір або спеціальний закон, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (пункти 17, 18, 26, 28; № у ЄДРСР 73469624), від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (пункти 21, 22, 25, 42, 45; № у ЄДРСР 74838873), від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (№ у ЄДРСР 82997465)).
У постанові Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 26.02.2025 у справі № 905/55/24 зазначено, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на заборгованість з відшкодування збитків, яка підтверджена рішенням суду, відбувається саме з моменту заподіяння збитків (наступного дня після закінчення періоду, протягом якого боржником були спричинені збитки).
У рішенні Господарського суду міста Києва від 19.10.2021 у справі № 910/15782/19 встановлено, що позивач звернувся до відповідача з листом від 17.07.2019, у якому просив останнього повернути все майно, яке було передано на зберігання, протягом 7 днів з дати отримання листа. У порушення умов укладеного між сторонами договору відповідач майно, загальною вартістю 360 000,00 грн, позивачу не повернув, чим завдав збитків на вказану суму.
Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України у редакції, що діяла на час пред`явлення вимоги, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Вказаним спростовується твердження апелянта, що ні умовами договору, ні законом не визначено строк, в який зберігач повинен відшкодувати завдані збитки поклажедавцеві у разі втрати (нестачі) речі.
Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що нарахування 59 414,79 грн трьох процентів річних та 299 540,84 грн інфляційних втрат за період з 01.01.2020 до 02.07.2025 є правомірним.
З огляду на викладене, апеляційний суд зазначає, що скаржником не наведено правових підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2026 у справі № 910/9975/25.
Інші доводи апеляційної скарги, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.
Згідно з частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.
В пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
При винесені даної постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи апелянта, із посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до частини 2 статті 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, виходячи з фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позову.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Частиною 1 статті 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2026 у справі №910/9975/25 ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Розподіл судових витрат
Згідно зі статтею 129 ГПК України судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фем Технолоджи" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2026 у справі № 910/9975/25 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2026 у справі № 910/9975/25 залишити без змін.
3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за скаржником.
4. Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 01.04.2026. 

Головуючий суддя О.Л. Бестаченко 

Судді Ю.А. Шаратов

І.М. Скрипка