номер провадження справи 7/177/25

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2026 Справа № 908/2941/25
м.Запоріжжя Запорізької області
Господарський суд Запорізької області у складі судді Лєскіної Ірини Євгенівни, розглянувши матеріали заяви Фізичної особи – підприємця Мокієнко Наталії Іванівни (сформована у системі «Електронний суд» 08.04.2026, зареєстрованої в канцелярії суду за № 7895/08-08/26 від 09.04.2026) про ухвалення додаткового рішення у справі № 908/2941/25
за позовом: Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності “УКРІНТЕРЕНЕРГО” (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 85, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 19480600)
до відповідача: Фізичної особи – підприємця Мокієнко Наталії Іванівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Акціонерне товариство “Запоріжжяобленерго” ( 69035, м. Запоріжжя, вул.Сталеварів, 14, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 00130926)
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю “Запоріжжяелектропостачання” (69063, м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, 35, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 42093239)
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Державне підприємство “Енергоринок” (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 27, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 21515381)
про стягнення 87237,68 грн,

Без повідомлення (виклику) представників учасників справи

УСТАНОВИВ:

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява (зареєстрована в канцелярії суду вх. № 3229/08-07/25 від 22.09.2025) Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності “УКРІНТЕРЕНЕРГО” (надалі – ДП ЗД “УКРІНТЕРЕНЕРГО”) до Фізичної особи – підприємця Мокієнко Наталії Іванівни (надалі – ФОП Мокієнко Н.І.) про стягнення 87237,68грн заборгованості за договором про постачання електричної енергії постачальником “останньої надії”.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.09.2025 наведену вище позовну заяву передано для розгляду судді Лєскіній І.Є. та присвоєно їй єдиний унікальний номер судової справи 908/2941/25. 
Ухвалою суду від 26.09.2025 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/2941/25, яке суд ухвалив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Установлено відповідачеві строк для надання суду відзиву на позовну заяву – протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Ухвалою суду від 18.11.2025 суд ухвалив перейти від спрощеного позовного провадження до розгляду справи № 908/2941/25 за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі. 
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 06.04.2026 у справі №908/2941/25 у задоволенні позовних вимоги відмовлено повністю. 
У системі «Електроннинй суд» 08.04.2026 представником відповідача сформовано заяву про ухвалення додаткового рішення у даній справі про стягнення з позивача на користь відповідача 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та гонорару успіху 6000,00грн. 
Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 09.04.2026 заява передана на розгляд судді Лєскіній І.Є.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 10.04.2026 прийнято заяву Фізичної особи – підприємця Мокієнко Наталії Іванівни про ухвалення додаткового рішення у справі № 908/2941/25 до розгляду. Ухвалено розгляд заяви здійснювати за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи протягом десяти днів з дня надходження заяви. 
Ухвала суду від 10.04.2026 була доставлена до електронного кабінету позивача 10.04.2026. 
Позивачем через систему «Електронний суд» 14.04.2026 подано відзив на заяву відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Заперечуючи на проти поданої заяви, позивач зазначає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, адже витрати на правову допомогу та гонорар у розмірі 16000,00 грн становить 18% від суми позову. 
Відповідно до ст. 244 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. 
Судом 20.04.2026 ухвалено додаткове рішення. 
Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно зі ст. 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Статтею 124 ГПК України визначено, що разом із першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. 
Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
У частинах першій, другій статті 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Отже, право сторони, яка має намір отримати відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 124, 129 ГПК України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. 
При цьому процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема, не вказує на те, що вона має бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою – до закінчення судових дебатів (п. 3.6 постанови Верховного Суду від 27.01.2022 у справі № 921/221/21).
Суд констатує, що відповідачем у відзиві на позовну заяву зазначив попередній (орієнтовний) розмір судових витрат – 5000,00 грн. При цьому відповідач також повідомив про намір подати уточнений розрахунок судових витрат після завершення розгляду справи. 
Відповідач також подав до суду докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Отже, відповідач дотримався визначеного процесуальним законом порядку.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу відповідач як докази надав договір №14 про надання правничої допомоги від 22.10.2025, укладений між відповідачем та Сагач Мариною Віталіївною - адвокатом, додаткову угоду до договору від 22.10.2025, акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 07.04.2026, розрахунки щодо наданих послуг від 26.10.2025, від 06.04.2026, квитанцію на суму 6000,00грн, квитанцію на суму 4000,00грн. 
Відповідно до п. 3 договору вартість послуг та порядок розрахунків за договором визначається у додатковій угоді, яка є невід`ємною частиною цього договору. 
У додаткові угоді № 1 від 22.10.2025 сторони передбачили наступне:
1.Вартість послуг за Договором на надання правової допомоги № 14 від 22.10.2025 р. (далі - Договір) складає 5000 грн (п`ять тисяч гривень).
2.Клієнт зобов`язаний сплатити вартість послуг, що зазначений в п. 1 цієї Додаткової угоди не пізніше 10 квітня 2026 року на поточний рахунок, зазначений нижче.
3.Вартість, зазначена в цьому пункті не є фіксованою а може бути збільшена в залежності від загального обсягу наданих послуг, які сторони погоджують шляхом підписання Акту наданих послуг. В Акті наданих послуг Сторони погоджують суму (вартість), строк розрахунку, в тому числі гонорар за успіх.
4.Ця Додаткова угода складена при повному розумінні Сторонами її умов українською мовою у двох автентичних примірниках, які мають однакову юридичну силу, - по одному примірнику для кожної із Сторін, вступає в дію з дати її укладення та є невід`ємною частиною Договору. 
Відповідно до акту від 07.04.2026 адвокатом надані юридичні послуги: 
- аналіз матеріалів справи, підготовка заяв про вступ до судової справи - 2 години - 1 000 грн; 
- підготовка та подання відзиву - 2 години - 1 500 грн; 
- підготовка правової позиції - 1 година - 500 грн;
- збір доказів (підготовка запитів до третіх осіб) 2 запити по 500грн – 1000,00грн;
- підготовка 8 процесуальних документів у межах розгляду справи (клопотання про залучення двох третіх осіб, додаткові пояснення на заяви позивача, третіх осіб - 3000,00грн;
- участь у 5 – ти судових засіданнях по 600грн всього 3000,00грн. 
Акт підписаний сторонами без зауважень.
Аналогічна інформація міститься у рахунках щодо наданих послуг від 26.10.2025 та від 06.04.2026. 
На підтвердження оплати наданих послуг відповідачем надані: квитанція на суму 6000,00грн та на суму 4000,00грн. 
Отже, позивач підтвердив відповідними доказами факт надання професійної правничої допомоги адвокатом у даній справі на суму 10000,00грн. 
Крім того, підписанням Акту сторони погодили, що у разі прийняття рішення на користь клієнта, клієнт здійснює сплату гонорару за успіх у розмірі 6000,00грн протягом одного місяця з дати набрання рішення законної сили згідно з нормами ГПК України. 
Відповідачем пред`явлена до стягнення сума 6000,00грн гонорару успіху. 
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 126 ГПК України розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
У постанові від 31.05.2022 у справі № 927/727/21 Верховний Суд сформував наступний висновок: «Судами з урахуванням відповідних законодавчих приписів та правових висновків, викладених у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/996/18, правильно відзначено, що витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено».
За приписами ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката відповідно до частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5, ч. 6 ст. 126 ГПК України).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.
Частинами 1 та 2 статті 30 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Виходячи з аналізу положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При цьому адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19).
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Згідно з частиною 5 статті 126 ГПК України в разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 6 статті 126 ГПК України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Разом із цим, відповідне клопотання відповідачем про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не заявлялося, натомість позивач заперечив проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу повністю, посилаючись на їх надмірність та неспівмірний характер зі складністю справи та обсягом послуг.
Відсутність клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу від іншої сторони виключає можливість суду самостійно (без указаного клопотання) зменшувати розмір витрат на професійну правничу допомогу. Дана правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 18.12.2018 р. у справі №910/4881/18.
Відсутність платіжних документів про оплату адвокатських послуг не спростовує правильних висновків судів про необхідність відшкодування відповідачем позивачу заявлених витрат, оскільки об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постановах від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18 зазначала, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Проаналізувавши в сукупності все викладене вище, суд дійшов висновку, що заявлені представником позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн є доведеними, документально обґрунтованими та такими, що відповідають критерію розумної необхідності таких витрат та підлягають задоволенню.
Відносно вимог про відшкодування витрат у вигляді винагороди за задоволення судом позовної заяви ("гонорару успіху"), суд дійшов наступних висновків.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.
Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.
Чинне законодавство хоча і не містить визначення такого виду гонорару, як "гонорар успіху", проте суд враховує те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 фактично дійшла висновку про можливість існування "гонорару успіху" як форми оплати винагороди адвокату, визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом такого виду винагороди як "гонорар успіху" у договорі про надання правової допомоги, що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини.
При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ЄСПЛ застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява №19336/04, § 268)).
У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява №31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).
З урахуванням наведеного, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
У цій справі суд, зважаючи на положення статті 126 ГПК України, дослідивши докази, надані заявником на підтвердження понесених судових витрат, практику ЄСПЛ та Верховного Суду, дійшов висновку, що «гонорар успіху» не був необхідним у зв`язку з розглядом даної справи, враховуючи, у тому числі, але не виключно, характер спору та ціну позову.
Суд також зауважує, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Ураховуючи наведене, суд не вважає необхідним покладати витрати відповідача в частині сплати винагороди за відмову у задоволенні судом позовної заяви по справі ("гонорару успіху") в розмірі 6000,00грн на позивача, оскільки задоволення вимоги щодо стягнення гонорару за позивний результат розгляду справи не відповідатиме принципу справедливості, у зв`язку з чим її відшкодування матиме надмірний характер.
Відтак, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн., у стягненні 6000,00грн винагороди за прийняття рішення на користь клієнта ("гонорар успіху") суд відмовляє.
Отже, суд вирішив заяву про ухвалення додаткового рішення у справі №908/2941/25 задовольнити частково. 
Керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 244 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:
1. Заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення у справі № 908/2941/25 задовольнити частково. 
2. Стягнути з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності “УКРІНТЕРЕНЕРГО” (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 85, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 19480600) на користь Фізичної особи – підприємця Мокієнко Наталії Іванівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу. 
Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили. 
У решті пред`явлених вимог відмовити. 

Відповідно до ч. 3 та ч. 5 ст. 244 ГПК України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення може бути оскаржено.
Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга може бути подана до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного додаткового судового рішення.
Повне додаткове рішення складено та підписано 20.04.2026.

Суддя І.Є. Лєскіна