Справа № 420/2664/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 квітня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кузьменко Н.А., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_2 у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту “г” пункту 2 частини 4 та абзацу 11 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю II групи;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби підпункту “г” пункту 2 частини 4 та абзацу 11 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю II групи.
Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач 17.12.2025 року звернувся через застосунок “Армія+” до командування військової частини з рапортом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю II групи (підпункт “г” пункту 2 частини 4 та абзац 11 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”). 30.12.2025 року позивач отримав відповідь на вищевказаний рапорт, в якій відповідач зазначив про відсутність підстав для звільнення з військової служби (через непідтвердження, на думку відповідача, позивачем потреби у постійному догляді дружини). 10.01.2026 року позивач повторно звернувся до командування військової частини з рапортом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю II групи (підпункт “г” пункту 2 частини 4 та абзац 11 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”). У результаті розгляду вищезазначеного рапорта та долучених до нього документів військова частина НОМЕР_2 надала відповідь від 17.01.2026 року про відмову у звільненні позивача з військової служби. Причиною відмови стало те, що у поданому рапорті та доданих до нього документах, на думку відповідача, не міститься достатніх підстав, передбачених чинним законодавством, для звільнення солдата ОСОБА_1 з військової служби під час дії воєнного стану, а саме нібито не додано належних документів, що підтверджують необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю. Зокрема, відповідач наголошує на тому, що висновок ЛКК не є належним документом, що підтверджує необхідність постійного догляду, оскільки складений у довільній формі, та не відповідає жодній з форм для медичних висновків, затверджених Міністерством охорони здоров`я України. Як зазначає відповідач, висновок нібито не містить посилання на підзаконний нормативно-правовий акт, яким затверджено його форму, не містить вказівки з урахуванням яких законодавчих приписів його видано, а також звертає увагу, що висновок ЛКК № 24 виданий до 06.01.2027 року, а не на постійній основі. Позивач не погоджується з позицією відповідача, вважає, що відмова у звільненні його з військової служби є незаконною і протиправною та підлягає скасуванню
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 06.02.2026 року відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач скористався правом на подання відзиву, який надійшов на адресу суду 23.02.2026. Відповідно до відзиву відповідач заперечував проти позову, просив відмовити в задоволенні позову з мотивів того, що для підтвердження необхідності стороннього догляду за дружиною ОСОБА_2 , позивач мав надати висновок медико-соціальної експертної комісії, оскільки необхідність здійснення постійного стороннього догляду за особами з інвалідністю, що досягли повноліття підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. Поданий позивачем разом з рапортом про звільнення Висновок № 587 не є належним підтверджуючим документом для звільнення зі служби за мобілізацією в Збройних Силах України за ст. 26 Закону № 2232-XII.
27.02.2026 до суду надійшла відповідь представника позивача на відзив, відповідно до якої позивач не погоджується з аргументами відповідача. Зазначено, що твердження відповідача про те, що особа з II групою інвалідності у всіх випадках не може потребувати постійного стороннього догляду, є надуманими, упередженими та надмірно формалізованими. Зазначена позиція фактично зводиться до безпідставного заперечення права осіб з II та III групою інвалідності на отримання постійного стороннього догляду навіть у тих випадках, коли за об`єктивними медичними та фактичними обставинами така потреба реально існує. Представник позивача зазначає, що медичний висновок ЛКК № 24 від 06.01.2026 року виданий КНП “Савранський центр Первинної медико-санітарної допомоги” Савранської селищної ради Одеської області підтверджує, що ОСОБА_2 не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребує постійного стороннього догляду. Висновок виданий уповноваженим суб`єктом, має всі необхідні реквізити та печатки, складений за затвердженою формою. Відтак твердження щодо його неналежності є суперечливими, суто формальними, такими, що ґрунтуються на хибному тлумаченні змісту та правової природи медичного документа, і не спростовують встановленого лікарсько-консультативною комісією факту потреби ОСОБА_2 у сторонньому догляді.
Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.
Солдат, стрілець-снайпер мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 призваний на військову службу під час мобілізації на підставі Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 року “Про загальну мобілізацію” та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 . 
Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 позивач з 11.12.2025 перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 .
Відповідно до витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 10474/25/4512/В від 09.12.2025 ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи, загальне захворювання, на строк до 09.12.2027. 
Згідно висновку № 587 із постанови ЛКК Савранського району від 12.12.2025 року, ОСОБА_2 не здатна до обслуговування, потребує постійного стороннього догляду.
17.12.2025 року позивач звернувся через застосунок “Армія+” до командування військової частини з рапортом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю II групи (підпункт “г” пункту 2 частини 4 та абзац 11 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”). 
30.12.2025 року позивач отримав відповідь на вищевказаний рапорт, в якій відповідач зазначив про відсутність підстав для звільнення з військової служби (через непідтвердження, на думку відповідача, позивачем потреби у постійному догляді дружини). 
10.01.2026 року позивач повторно звернувся до командування військової частини з рапортом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю II групи (підпункт “г” пункту 2 частини 4 та абзац 11 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”). 
До рапорта позивач долучив нотаріально посвідчені копії таких документів: 
1. паспорта громадянина Украіїни ОСОБА_1 ; 
2. паспорта громадянина Украіїни ОСОБА_2 ; 
3. cвідоцтво про шлюб серії НОМЕР_5 від 11.12.2025 року; 
4. витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 10474/25/4512/В від 09.12.2025 року; 
5. рекомендації, які є частиною індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю № 10474/25/4512/І; 
6. висновок ЛКК № 24 від 06.01.2026 року про наявність порушення функцій організму, через які особа не може самостійно пересуватися та/або самообслуговуватися і потребує постійного стороннього догляду; 
7. висновок ЛКК № 587 від 12.12.2025 року про наявність порушення функцій організму, через які хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують постійного соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі; 
8. висновку із постанови ЛКК № 587 від 12.12.2025 року; 
9. картки платника податків ОСОБА_2 ; 
10. витягу з реєстру територіальної громади від 05.11.2025 року; 
11. витягу з реєстру територіальної громади від 15.12.2025 року. 
В результаті розгляду вищезгаданого рапорта та долучених до нього документів військова частина НОМЕР_2 надала відповідь від 17.01.2026 року про відмову у звільненні позивача з військової служби. Причиною відмови стало те, що у поданому рапорті та доданих до нього документах, на думку відповідача, не міститься достатніх підстав, передбачених чинним законодавством, для звільнення солдата ОСОБА_1 з військової служби під час дії воєнного стану, а саме, не додано належних документів, що підтверджують необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю. Зокрема, відповідач наголошує на тому, що висновок ЛКК не є належним документом, що підтверджує необхідність постійного догляду, оскільки складений у довільній формі, та не відповідає жодній з форм для медичних висновків, затверджених Міністерством охорони здоров`я України. Як зазначає відповідач, висновок нібито не містить посилання на підзаконний нормативно-правовий акт, яким затверджено його форму, не містить вказівки з урахуванням яких законодавчих приписів його видано, а також звертає увагу, що висновок ЛКК № 24 виданий до 06.01.2027 року, а не на постійній основі. 
Вважаючи протиправною таку відмову відповідача щодо незвільнення позивача з військової служби, позивач звернувся з даним позовом до суду.
При вирішенні даного спору суд виходить з наступного нормативно-правового регулювання спірних правовідносин.
Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України" на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
На момент розгляду цієї адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжений.
Згідно із статтею 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 № 389-VIII (далі - Закон № 389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Згідно пункту 4 Указу № 69/2022 призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.
В свою чергу, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби унормовано положеннями Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).
Згідно з частинами 1, 2 статті 1 Закону № 2232-ХІІ, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до положень частини першої статті 2 Закону № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Так, пунктом 6 статті 2 Закону № 2232-XII, передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Відповідно до положень пункту 233 "Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону № 2232-XII.
Відповідно до пп. "г" п. 2 ч. 4 статті 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Згідно абз. 11 п. 3 ч. 12 статті 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи.
Матеріалами справи підтверджено наявність у дружини позивача ОСОБА_2 інвалідності II групи на строк до 09.12.2027 (витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 10474/25/4512/В від 09.12.2025). Даний факт є встановленим, відповідачем не спростований та не оспорюється.
Як встановлено, за результатом розгляду рапорта позивача, 17.01.2026 т.в.о командира військової частини НОМЕР_2 підполковником ОСОБА_3 відмовлено в погодженні рапорту ОСОБА_1 з доданими документами про звільнення з військової служби, оскільки висновок ЛКК № 587 від 12.12.2025 не є належним документом, що підтверджує необхідність постійного догляду, оскільки складений у довільний формі та не відповідає жодній із форм для медичних висновків, затверджених Міністерством охорони здоров`я України. Висновок не містить посилання на підзаконний нормативно-правовий акт, яким затверджено його форму, не містить вказівки з урахуванням яких законодавчих приписів його видано. Також слід врахувати, що зміст наданих медичних документів суперечить один одному: у рекомендаціях, які є частиною індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю (номер витягу № 10474/25/4512/1) зазначено, що у ОСОБА_2 «нормальна здатність до самообслуговування (відсутність обмеження)», а у висновку ЛКК № 24 від 06.01.2026 та висновку ЛКК № 587 від 12.12.2025 ОСОБА_2 уже не здатна до самообслуговування. 
Проте, суд вважає, що доводи відповідача ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм пункту "г" частини 4 та частини 12 статті 26 Закону № 2232-XII з огляду на те, що за текстом статті законодавцем зазначено про необхідність здійснення постійного догляду за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю.
При цьому, необхідність здійснення догляду встановлена судом на підставі висновку № 587 із постанови ЛКК Савранського району від 12.12.2025 року, ОСОБА_2 не здатна до обслуговування, потребує потсійного стороннього догляду.
Таким чином, наявність дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І або ІІ груп, які потребують постійного догляду, є підставою для звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану.
Враховуючи, що факт встановлення дружині позивача ІІ групи інвалідності підтверджено належними доказами і сторонами не оспорюється, необхідність здійснення за дружиною позивача постійного стороннього догляду підтверджений Висновком № 587 із постанови ЛКК Савранського району від 12.12.2025 року, суд погоджується з доводами позовної заяви щодо наявності у позивача права на звільнення з військової служби за пп. "г" п. 2 ч. 4 та абз. 11 п. 3 ч. 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII.
Оскільки позивач у визначений законодавством спосіб реалізував своє право на звільнення з військової служби, подавши відповідний рапорт, то з урахуванням наведених вище висновків суду щодо права позивача на звільнення з військової служби на підставі пп. "г" п. 2 ч. 4 та абз. 11 п. 3 ч. 12 статті 26 Закону № 2232-XII, такий рапорт підлягав задоволенню.
За таких обставин є протиправною відмова Військової частини НОМЕР_2 у звільненні військовослужбовця ОСОБА_1 із військової служби на підставі пп. "г" п. 2 ч. 4 та абз. 11 п. 3 ч. 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII.
Статтею 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За приписами чинного законодавства, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.
Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Враховуючи встановлену протиправність відмови військової частини відмови військової частини НОМЕР_2 у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту “г” пункту 2 частини 4 та абзацу 11 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю II групи, суд вважає за необхідне зобов`язати військову частину НОМЕР_2 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби підпункту “г” пункту 2 частини 4 та абзацу 11 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю II групи.
Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності за правилами статті 90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем за звернення до суду з даним позовом сплачено судовий збір у розмірі 1084,13 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_2 у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту “г” пункту 2 частини 4 та абзацу 11 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю II групи.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби підпункту “г” пункту 2 частини 4 та абзацу 11 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю II групи.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_2 за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1084,13 грн.
Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.293, 295 КАС України.
Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Н.А. Кузьменко