Справа № 490/238/26
н\п 2/490/1821/2026

Центральний районний суд м. Миколаєва

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2026 року    м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання Рябой Д.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:

14.01.2026 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначає, що проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 в період з 20.10.2017 р. по 09.08.2024 р. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 09.08.2024 р. №236 звільнена з військової служби на підставі п. 3 п.п. “д” (у зв`язку із звільненням з полону) ч. 5 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок та військову службу”. 
Після звільненні з військової служби позивачкою було виявлено, що з нею не було проведено повного розрахунку на дату звільнення, а також виявлено інші порушення її майнового права. Тому вона звернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду із позов. 
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду у справі №400/8831/24 задоволено частково позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 . Рішення набрало законної сили та судом було видано 27.05.2025 р. виконавчі листи.
11.06.2025 р. в Центральному відділі державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавчі провадження №78343015 (3714А0А53097), №78343163 (ББ67Е4Е52Е71), №78343123 (571АБ6Г0Б858), №78343071 (2ЕД7Б002Г104), №78342869 (4Г92085Б95Б2), №78342964 (А3Е0А85ГГ1Б8). 27.06.2025 р. та 15.07.2025 р. постановами державного виконавця у цих виконавчих провадження накладено штрафи на військову частину НОМЕР_1 за невиконання рішення суду. 
15.07.2025 р. державним виконавцем надіслано до Відділення поліції №1 Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області повідомлення про вчинення посадовими особами військової частини НОМЕР_1 кримінального правопорушення передбаченого ст. 382 КК України. 15.07.2025 р. державним виконавцем закінчено вказані провадження, а виконавчі листи направлено до суду. 
17.07.2025 р. представник Позивача звернувся із заявою про встановлення судового контролю по виконанню рішення суду у справі №400/8831/24, шляхом зобов`язання командира Військової частини НОМЕР_1 подати звіт про виконання судового рішення впродовж 10 календарних днів з дня постановлення ухвали. 
25.07.2025 р. ухвалою суду зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 до 25.08.2025 р. подати звіт про виконання судового рішення. 30.12.2025 р. ухвалою суду відмовлено у прийнятті звіту та встановлено новий строк для подання звіту про виконання рішення три місяці з дати отримання копії цієї ухвали. Наразі рішення суду досі не виконано в повній мірі. 
Вказані події викликали велику кількість негативних емоцій у позивачки, вона була обурена та пригнічена тим, що було порушено її матеріальні та нематеріальні права. Протиправні дії та бездіяльність відповідача були ганьбою для позивача, приниженням честі та гідності, особливо на фоні того, що вона будучи захисницею України, приймаючи участь в обороні м. Маріуполь, Донецької області, була в полоні в період з 12.04.2022 р. по 17.10.2022 р. Позивачка повинна була залучати адвоката для захисту свої прав та інтересів, ініціювати судовий процес. Позивачка в рамках судового процесу майже 9 місяців (вересень 2024 р. – травень 2025 р.) захищала свої права та інтереси. Також незважаючи на те, що рішення суду набуло законної сили в травні 2025 р. відповідач не виконує його вже 8 місяців. 
Позивачка застосувала заходи для примушення відповідача виконати рішення суду, у вигляді виконавчого провадження та судового контролю але це не дало жодного результату. Невиконання рішення суду завдає значної моральної шкоди інтересам позивачки, адже досі не виплачено недоотримане грошове забезпечення за період з 01.01.2020 р. по 09.08.2024 р. в розмірі 441961 грн. У зв`язку із описаними подіями позивачка вирішила звернутись до суду та стягнути компенсацію за завдану моральну шкоду. 
Моральна шкода виразилась в тому, що порушивши права та інтереси позивача вона відчувала себе знеціненим, пригніченим, покинутим сам на сам із проблемами, які виникли виключно через дії та бездіяльність відповідача. У зв`язку із цим позивач був вимушений шукати адвоката та позиватися до суду і приймати участь в судовій справі. При цьому відповідач навіть на стадії судового розгляду не вжив заходів для самостійного виправлення допущеного порушення. Коли судом було проголошено рішення і воно набрало законної сили, то відповідач все одно не вжив жодних заходів для його виконання. Заходи правового примусу не дали результату. При цьому варто звернути увагу, що весь перебіг описаних подій триває 1 рік 4 місяці. Вказаний строк є суттєвим. Весь цей період часу позивачка відчуває хвилювання, вона вимушена постійно думати та контролювати процес захисту своїх прав, виконання рішення суду, залучати адвоката, нести витрати. Всі описані події забрали багато сил позивачки, яка змушена докладати додаткових зусиль для виконання рішення суду. Навіть цей позов є додатковим доказом того, що позивач продовжує вживати заходи для захисту свої прав та інтересів. В цілому вказані події створили душевні страждання для позивачки, адже достатньо однієї протиправної дії чи бездіяльності відповідача і позивач матиме проблеми, які вже розтягнулись в часі на більш ніж 1 рік. Такий стан справ є несправедливим, а тому принижує честь та гідність позивача. Позивачка відчуває себе використаним та покинутим матеріалом, а не захисницею України, яку потребувала держава в умовах воєнного стану. Поведінка відповідача підриває повагу до Збройних Сил України та престижність військової служби, а тому це змушує задуматись позивачки, чи правильний вона зробила вибір коли вступила на військову службу до військової частини НОМЕР_1 . 
Виходячи з описаних обставин, керуючись принципом розумності та справедливості, тривалістю порушення прав, глибиною душевних страждань позивачка вважає за необхідне стягнути з відповідача компенсацію за завдану моральну шкоду в розмір 50000,00 гривень.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.01.2026 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В.
14.01.2026 року матеріали справи передано для розгляду судді.
Ухвалою судді від 19.01.2026 року прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), проте в ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження від 19.01.2026 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвалу судді від 19.01.2026 року було доставлено до електронного кабінету відповідача Військової частини НОМЕР_1 20.01.2026 року о 0:44:01, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу, яка наявна в матеріалах справи.
Відповідач, який належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя.
В той же час, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Також, Рішенням Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 10.04.2025 року у справі №400/8831/24 частково задоволено позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 та:
визнано дії Військової частини НОМЕР_1 протиправними щодо не включення для обрахування пільгової вислуги років періодів служби ОСОБА_1 з 23.01.2018 по 30.04.2018, 30.04.2018 по 22.10.2018, з 01.06.2019 по 17.11.2019, з 05.07.2020 по 29.10.2020, з 17.02.2021 по 16.04.2021, з 08.12.2021 по 24.02.2022, з 24.02.2022 по 12.04.2022, що призвело до невірного розрахунку та зазначення пільгової вислуги років у п. 7 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 236 від 09.08.2024 р.;
зобов`язано військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) внести зміни в п. 7 Наказу № 236 від 09.08.2024 року в частині розрахунку пільгової вислуги років, зазначивши додатково, що за періоди служби з 23.01.2018 по 30.04.2018, 30.04.2018 по 22.10.2018, з 01.06.2019 по 17.11.2019, з 05.07.2020 по 29.10.2020, з 17.02.2021 по 16.04.2021, з 08.12.2021 по 24.02.2022, з 24.02.2022 по 12.04.2022 в пільговому обчисленні - один місяць служби за три місяці, ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) має пільгову вислугу років - 04 роки 08 місяців;
визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які полягають у визначенні розміру посадового окладу та окладу за військовим званнями ОСОБА_3 шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14, за період 01.01.2020 р. по 09.08.2024 р.;
зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) грошового забезпечення (щомісячні основні, щомісячні додаткові та одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період з 01.01.2020 р. по 31.12.2020 р., з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України “Про Державний бюджет України на 2020 рік” на 01 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, встановлений згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб», з урахування раніше виплачених сум;
зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) грошового забезпечення (щомісячні основні, щомісячні додаткові та одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період з 01.01.2021 р. по 31.12.2021 р., з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України “Про Державний бюджет України на 2021 рік” на 01 січня 2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, встановлений згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб», з урахування раніше виплачених сум;
зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) грошового забезпечення (щомісячні основні, щомісячні додаткові та одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період з 01.01.2022 р. по 31.12.2022 р., з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України “Про Державний бюджет України на 2022 рік” на 01 січня 2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, встановлений згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб», з урахування раніше виплачених сум;
зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) грошового забезпечення (щомісячні основні, щомісячні додаткові та одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період з 01.01.2023 р. по 31.12.2023р., з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України “Про Державний бюджет України на 2023 рік” на 01 січня 2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, встановлений згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб», з урахування раніше виплачених сум;
зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) грошового забезпечення (щомісячні основні, щомісячні додаткові та одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період з 01.01.2024 р. по 09.08.2024 р., з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України “Про Державний бюджет України на 2024 рік” на 01 січня 2024 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, встановлений згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб», з урахування раніше виплачених сум.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10.04.2025 року у справі №400/8831/24 набрало законної сили та 27.05.2025 року Миколаївським окружним адміністративним судом було видано відповідні виконавчі листи. 
11.06.2025 року страшим державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Копієвською Мариною Віталіївною відкрито виконавче провадження №78342964 з виконання виконавчого листа №400/8831/24 виданого Миколаївським окружним адміністративним судом 27.05.2025 року. 
11.06.2025 року головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Куліковим Владиславом Олеговичем відкрито виконавче провадження №78343015 з виконання виконавчого листа №400/8831/24 виданого Миколаївським окружним адміністративним судом 27.05.2025 року.
11.06.2025 року головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Куліковим Владиславом Олеговичем відкрито виконавче провадження №78343071 з виконання виконавчого листа №400/8831/24 виданого Миколаївським окружним адміністративним судом 27.05.2025 року.
11.06.2025 року головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Куліковим Владиславом Олеговичем відкрито виконавче провадження №78343123 з виконання виконавчого листа №400/8831/24 виданого Миколаївським окружним адміністративним судом 27.05.2025 року.
11.06.2025 року головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Куліковим Владиславом Олеговичем відкрито виконавче провадження №78343163 з виконання виконавчого листа №400/8831/24 виданого Миколаївським окружним адміністративним судом 27.05.2025 року.
12.06.2025 року головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ткаченком Миколою Павловичем відкрито виконавче провадження №78342869 з виконання виконавчого листа №400/8831/24 виданого Миколаївським окружним адміністративним судом 27.05.2025 року.
17.07.2025 р. представник позивачки звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із заявою про встановлення судового контролю по виконанню рішення суду у справі №400/8831/24, шляхом зобов`язання командира Військової частини НОМЕР_1 подати звіт про виконання судового рішення впродовж 10 календарних днів з дня постановлення ухвали.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.07.2025 року у справі №400/8831/24, заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду було задоволено та зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 до 25.08.2025 року подати звіт про виконання судового рішення.
16.09.2025 відповідач подав звіт про виконання судового рішення, де просив суд прийняти звіт.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.12.2025 року у справі №400/8831/24 у прийнятті звіту Військової частини НОМЕР_1 про виконання судового рішення було відмовлено та встановлено Військовій частині НОМЕР_1 новий строк для подання звіту про виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10.04.2025 у справі № 400/8831/25, який становить три місяці з дати отримання копії цієї ухвали, атакож було звільнено командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_4 від сплати штрафу, передбаченого частиною третьою статті 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суд зазначає, що за змістом статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Частинами 1-3 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
З урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.
У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89; від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005).
Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.
Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.
При цьому, слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3. 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування.
Так, суд вважає доведеним неправомірність дій відповідача щодо позивачки, оскільки вказане встановлено рішенням Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 10.04.2025 року у справі №400/8831/24, також суд дійшов висновку, що позивач відчув негативні емоції внаслідок неправомірних дій відповідача та вимушений був докласти певних зусиль для відновлення свого порушеного права.
Натомість позивачкою не доведено неправомірність дій відповідача щодо невиконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10.04.2025 року у справі №400/8831/24.
Так, судом враховано, що відповідач є розпорядником коштів нижчого рівня та в установленому порядку вживав заходи щодо виконання судового рішення, вказане відображено в ухвалі Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.12.2025 року у справі №400/8831/24, в якій зазначено таке: 
"...Судом встановлено, що 25.06.2025 за вх. №154/181/1-1674 від Фінансово-економічного управління командування ВМС ЗСУ надійшов супровідний лист разом із погодженням Департаменту соціального забезпечення МОУ щодо виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду у справі №400/8831/25 у сумі 441960,63 грн. Начальником фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 підготовлено та направлено заяву-розрахунок потреби в коштах для військовослужбовців, звільнених з військової служби, виконання рішення судів та видатків за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» за напрямом грошового забезпечення А2802 вих. №3531 від 08.08.2025 р. Окрім того, військова частина НОМЕР_1 зазначила, що вживає всіх заходів щодо виконання рішення від 10.04.2025 р. по справі №400/8831/25 та гарантує здійснення виплат на виконання рішення, однак відсутність бюджетних асигнувань у військовій частині НОМЕР_1 ускладнює виконання рішення. 
...
На переконання суду, той факт, що відповідач не є розпорядником коштів і об`єктивно не має можливості повідомити у звіті орієнтовні строки виконання Рішення та їх обґрунтування, є підставою для звільнення керівника суб`єкта владних повноважень від сплати штрафу. ...".
При цьому, визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд зобов`язаний виходити з засад розумності та справедливості.
Так, у постанові від 05.12.2018 у справі №210/5258/16-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у ч. 3 ст. 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач. Велика Палата Верховного Суду не погодилася з судами першої й апеляційної інстанцій, які задовольнили позовну вимогу у розмірі майже вчетверо меншому порівняно з тим, який просив стягнути позивач. Проте, не відкинувши жодні аргументи позивача про обставини, які свідчать про глибину його фізичного болю та страждань, не навели мотивів для такого визначення розміру відшкодування моральної шкоди (п. 68, 70).
Отже, зменшуючи визначений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди, суди повинні наводити відповідні мотиви.
Оцінюючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, в частині яка доведена позивачкою, суд бере до уваги, що остання дійсно зазнала душевних переживань у зв`язку з порушенням своїх прав відповідачем, була вимушена вживати певні дії щодо оскарження дій відповідача та поновлення своїх прав.
Натомість, позивачкою не надано суду жодного доказу на підтвердження факту існування у неї емоцій, які досягли саме рівня страждання та приниження.
На підтвердження вказаних емоцій позивачем могли б бути подані будь-які письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків, на підставі яких суд встановлює наявність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги, та які відповідають вимогам ст.ст. 77-80 ЦПК України.
У відповідності до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
На підставі вищевикладеного суд вважає за необхідне позов задовольнити частково та визначити розмір відшкодування моральної шкоди, понесеної позивачкою, в сумі 7000,00 грн, що на переконання суду з урахуванням обставин справи, є співмірним розміру моральної шкоди понесеної позивачкою.
Згідно п. 13 ч. 2 ст. 3, п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивачка від сплати судового збору під час розгляду справи звільнена.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсувати за рахунок держави.
Керуючись ст.ст. 76-81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 (Код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ) про про відшкодування моральної шкоди, задовольнити частково. 
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування моральної шкоди 7000,00 (сім тисяч) гривень.
В іншій частині позову, відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Саламатін О.В.