ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
08 квітня 2026 року 	Справа № 280/454/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Батрак І.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКОТРЕЙД 21»
до Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області
про визнання протиправними та скасування рішень про накладення штрафу

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКОТРЕЙД 21» (далі – ТОВ «ЕКОТРЕЙД 21», позивач) звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області (далі – ГУ Держпродспоживслужби у Вінницькій області, відповідач), в якому просить визнати протиправними та скасувати рішення відповідача №64 від 20.11.2025 та рішення №65 від 20.11.2025 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу.
На обґрунтування позовних вимог у позовній заяві зазначає, що здійснення контролю ГУ Держпродспоживслужби у Вінницькій області було здійснено без законних на те підстав, оскільки позивач не отримував та не був ознайомлений з направленням на здійснення заходу контролю, що є порушенням його прав. Стверджує, що рішення ГУ Держпродспоживслужби у Вінницькій області № 64 та № 65 від 20.11.2025 є протиправними, оскільки директор або уповноважені особи ТОВ «ЕКОТРЕЙД 21» не отримували вимоги про надання інформації у законний спосіб за юридичною адресою Товариства. Крім того, зауважує, що плакатний об`єкт знаходився в місці реалізації товару, який вказувався в плакатному об`єкті, а отже, не вважається рекламою відповідно до ч. 7 ст. 8 Закону України «Про рекламу». Враховуючи вищевикладене, на думку позивача, плакат, що був розміщений на дверях у магазині «ВИНА СВІТУ» не може вважатися рекламою і до нього не можуть застосовуватися вимоги ч. 2 ст. 22 Закону України « Про рекламу»., оскільки даний плакат розміщений в місці реалізації цього товару і є Вивіскою, а не рекламою« як стверджує відповідач.
Ухвалою суду від 26.01.2026 позовна заява залишена без руху та позивачу надано строк для усунення зазначених судом недоліків позовної заяви. У встановлений судом строк недоліки позовної заяви позивачем було усунуто.
Ухвалою судді від 09.02.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами в порядку, визначеному статтею 262 КАС України. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.
Відповідач позов не визнав, 24.02.2026 через систему «Електронний суд» надіслав відзив (вх. №10177), у якому пояснює, що відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про рекламу» відповідач сформулював письмову вимогу позивачеві щодо надання певної інформації, необхідної для розгляду справи про порушення законодавства про рекламу (додаток 5). Зазначені вище документи були надіслані рекомендованим поштовим відправленням №2103600113276 на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (70501,Запорізька область, Пологівський район, м. Оріхів, вул. Героїв Крут, буд. 111) (додаток 6), а також, додатково, рекомендованим поштовим відправленням №2103600113284 за місцем здійснення господарської діяльності (де, власне, було виявлене порушення законодавства про рекламу) – магазин «ВИНА СВІТУ» у м. Вінниці, по вул. Янгеля Академіка, буд. 75 (додаток 7). Відповідачем було прийнято рішення відкласти розгляд справи на 20 листопада 2025 року та повторно запросити позивача на такий розгляд, не зважаючи на те, що законодавство про адміністративну процедуру не зобов`язує адміністративний орган повторно надсилати запрошення чи повідомлення, які вже були надіслані у встановленому законом порядку. Зауважує, що і первісне, і повторне запрошення були надіслані з дотриманням вимог закону та на відомі відповідачу адреси, відтак відповідач вчинив усі необхідні дії, спрямовані на інформування позивача про розгляд справи. Неотримання позивачем поштових повідомлень не може ставитись у вину відповідачеві, оскільки відносини між оператором поштового зв`язку, який забезпечує доставку відповідного поштового відправлення, та адресатом такого відправлення перебувають поза контролем відправника. При цьому добросовісна поведінка суб`єкта господарювання передбачає забезпечення ним отримання кореспонденції за адресою його місцезнаходження, що зазначена в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Отже, вважає, що вчинив усі необхідні дії задля інформування позивача про прийняті щодо нього рішення. Доказом цьому є отримання ТОВ «ЕКОТРЕЙД 21» спірних рішень та оскарження їх в обраний позивачем спосіб. Щодо порушення позивачем ч. 2 ст. 22 Закону України «Про рекламу» вказує, що твердження позивача, що плакат є вивіскою, не відповідає дійсності, оскільки вивіска має нейтральний зміст, інформує про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи. Отже, позивач розмістив зовнішню рекламу алкогольних напоїв на приміщенні магазину «ВИНА СВІТУ» (вхідні двері), чим порушив вимоги ч. 2 ст. 22 Закону №270/96-ВР, за що до нього правомірно застосовано стягнення у виді штрафу в розмірі 5083,00 грн. З огляду на вищевикладене, вважає, що діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, неупереджено, добросовісно та розсудливо, своєчасно, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення. Відтак, оскаржувані рішення є правомірними та такими, що не підлягають скасуванню, а тому просить відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.
Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України). 
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.
Згідно з офіційними відомостями, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ «ЕКОТРЕЙД 21» є суб`єктом господарювання, офіційно зареєстрованим 03.09.2021. Видами діяльності позивача є: 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний); 46.39 Неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 47.25 Роздрібна торгівля напоями в спеціалізованих магазинах; 52.10 Складське господарство; 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування; 56.30 Обслуговування напоями.
З матеріалів справи судом встановлено, що 10.04.2024 співробітниками ГУ Держпродспоживслужби у Вінницькій області проведено контрольні заходи щодо дотримання суб`єктами господарювання законодавства про рекламу, в результаті який встановлено за місцем здійснення діяльності позивачем: 21009, бар-магазин «Вина Світу», вул. Янгеля Академіка, буд. 75, прим. 70, м. Вінниця, виявлено розміщення реклами алкогольних напоїв, що є порушенням ч. 2 ст. 22 Закону України «Про рекламу».
24 жовтня 2025 року головним спеціалістом відділу контролю за рекламою та дотриманням антитютюнового законодавства управління захисту прав споживачів та контролю за врегульованими цінами Кушніром О.В. складений протокол про порушення законодавства про рекламу відносно ТОВ «ЕКОТРЕЙД 21». До протоколу додається фото фіксація.
У той самий день, посадовою особою ГУ Держпродспоживслужби у Вінницькій області прийнято рішення №44 про початок розгляду справи (додатки 1 та 2), відповідно до якого вирішено розпочати розгляд справи про порушення законодавства про рекламу відносно суб`єкта господарювання ТОВ «ЕКОТРЕЙД 21», місцезнаходження юридичної особи: 70501,Запорізька область, Пологівський район, м. Оріхів, вул. Героїв Крут, буд. 111, місце здійснення діяльності: 21009, бар-магазин «Вина Світу», вул. Янгеля Академіка, буд. 75, прим. 70, м. Вінниця.
Відповідно до ст. 32, 47, 49 Закону України «Про адміністративну процедуру» відповідач підготував повідомлення про початок здійснення адміністративного провадження від 24.10.2025 №Вих-7.4/8252-25, запрошення на розгляд справи від 24.10.2025 №Вих-7.4/8245-25, місце розгляду справи: 11 листопада 2025 року о 10:00 за адресою: м. Вінниця, вул. Праведників світу, буд. 19, зал засідань, перший поверх.
Також відповідач сформулював письмову вимогу №Вих-7.4/8258-25 від 27.10.2025 в порядку ч. 2 ст. 26 Закону України «Про рекламу» позивачеві щодо надання певної інформації, необхідної для розгляду справи про порушення законодавства про рекламу у термін до 05 листопада 2025 року.
Зазначені вище документи були надіслані рекомендованим поштовим відправленням №2103600113276 на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (70501, Запорізька область, Пологівський район, м. Оріхів, вул. Героїв Крут, буд. 111), а також додатково, рекомендованим поштовим відправленням №2103600113284 за місцем здійснення господарської діяльності, де було виявлене порушення законодавства про рекламу – магазин «ВИНА СВІТУ» у м. Вінниці, вул. Янгеля Академіка, буд.75.
Як вбачається з відмітки на рекомендованому повідомленні, а також з трекінгу поштового відправлення №2103600113276, отриманого з сайту Укрпошти, одержувач (адресат) відсутній за вказаною адресою.
Що стосується поштового відправлення №2103600113284, то воно також було повернуто відправнику, через невдалу спробу вручення (21 листопада 2025 року).
Однак, станом на 11 листопада 2025 року згідно з даними трекінгу повідомлень, отриманого із сайту Укрпошти, відправлення №2103600113276 знаходилось у відділенні, у зв`язку із чим відповідачем було прийнято рішення відкласти розгляд справи на 20 листопада 2025 року та повторно запросити позивача на такий розгляд.
11 листопада 2025 року відповідачем надіслано повторне запрошення №Вих-7/8630-25 на юридичну адресу та на адресу магазину у м. Вінниці. Як вбачається із трекінгу рекомендованого відправлення №2102100193200, яке надсилалось на юридичну адресу позивача з повторним запрошенням на розгляд справи, згадане відправлення було повернуто відправнику через відсутність технічної можливості доставки, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 17.03.2022 №305 «Про особливості роботи акціонерного товариства «Укрпошта» в умовах воєнного стану». Натомість рекомендоване відправлення №2102100193153 після невдалої спроби вручення 14.11.2025, все ж було вручене за довіреністю представнику позивача (21 листопада 2025 року).
20 листопада 2025 року за результатами розгляду справ ГУ Держпродспоживслужби у Вінницькій області прийнято спірні рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу, а саме:
№64, яким за недотримання встановлених вимог щодо змісту і розповсюдження реклами та неможливість встановити вартість реклами згідно з п. 1 ч. 2 та ч. 7 ст. 27 Закону України «Про рекламу» накладено на позивача штраф у розмірі 5083,00 грн;
№65, яким за ненадання інформації про вартість розповсюдженої реклами, необхідної для здійснення Головним управлінням передбачених законодавством повноважень щодо контролю, керуючись ч. 6 ст. 27 Закону України «Про рекламу» накладено на позивача штраф у розмірі 1700,00 грн.
З метою забезпечення права позивача бути обізнаним про прийняті щодо нього рішення, враховуючи відсутність технічної можливості АТ «Укрпошта» здійснювати доставку поштових відправлень до м. Оріхова Пологівського району Запорізької області та факт отримання поштового відправлення №2102100193153 за адресою провадження діяльності, відповідач наступного після винесення оскаржуваних рішень №64 та №65 дня, надіслав ці рішення рекомендованим поштовим відправленням №2103600163060 на адресу магазину «ВИНА СВІТУ» по вул. Янгеля Академіка, 75, прим. 70, м. Вінниці. Зазначене відправлення 12.12.2025 повернуто відправнику в зв`язку із «закінченням терміну зберігання».
Відповідач 19.12.2025 повторно надіслав рішення №64 та №65 позивачеві на адресу магазину, де було виявлене порушення законодавства про рекламу та на адресу ще одного магазину, який функціонує в м. Вінниці. Згідно з трекінгами поштових відправлень №2103600167481 та №2103600167490 обидва відправлення вручені за довіреністю 22 та 26 грудня 2025 року відповідно.
Вважаючи прийняті відповідачем рішення №64 від 20.11.2025 та №65 від 20.11.2025 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу протиправними, позивач звернувся до суду із даним позовом про їх скасування.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Щодо доводів позивача про те, що відповідач не дотримався вимог Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» №877-У, суд суддів зазначає про наступне.
Частина 1 ст. 26 Закону України «Про рекламу» № 270/96-ВР (далі - Закон № 270/96-ВР) встановлює контроль за дотриманням законодавства України про рекламу здійснюють у межах своїх повноважень центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, - щодо захисту прав споживачів реклами (у тому числі щодо спорудження житлового будинку), а також щодо виконання вимог частини десятої статті 8 цього Закону, крім випадків, якщо зазначена реклама є рекламою азартних ігор та організаторів азартних ігор.
Підпункт 9 п. 4 Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 667, передбачає, що Держпродспоживслужба відповідно до покладених на неї завдань здійснює контроль за дотриманням законодавства про рекламу в частині захисту прав споживачів реклами, приймає рішення про визнання реклами недобросовісною, прихованою, про визнання порівняння в рекламі неправомірним з одночасним зупиненням її розповсюдження.
Частина 2 ст. 26 Закону № 270/96-ВР визначає, що на вимогу органів державної влади, на які згідно із законом покладено контроль за дотриманням вимог законодавства про рекламу, за фактом виявлення такими органами порушення або в ході розгляду повідомлення (звернення, скарги, заяви тощо) третіх осіб про порушення вимог законодавства про рекламу рекламодавці, виробники та розповсюджувачі реклами зобов`язані надавати документи, усні та/або письмові пояснення, відео- та аудіозаписи, а також іншу інформацію, що стосуються виявленого порушення чи повідомлення про нього та необхідні для здійснення такими органами повноважень щодо державного контролю.
Також, відповідний орган державної влади має право: вимагати від рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами усунення виявлених порушень вимог законодавства; вимагати припинення дій, що перешкоджають здійсненню державного контролю; надавати (надсилати) рекламодавцям, виробникам та розповсюджувачам реклами обов`язкові для виконання приписи про усунення порушень; приймати рішення про визнання реклами недобросовісною, прихованою, про визнання порівняння в рекламі неправомірним з одночасним зупиненням її розповсюдження; приймати рішення про зупинення розповсюдження відповідної реклами.
Органи державної влади зобов`язані повідомляти рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами про розгляд справ про порушення ними вимог законодавства про рекламу не менше ніж за п`ять робочих днів до дати розгляду справи.
Частина 6 ст. 27 Закону № 270/96-ВР передбачає, що за неподання, несвоєчасне подання або подання завідомо недостовірної інформації про вартість розповсюдженої реклами та/або виготовлення реклами, та/або вартість розповсюдження реклами, а також інформації, передбаченої частиною другою статті 26 цього Закону, центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, необхідної для здійснення ними передбачених цим Законом повноважень, на рекламодавців, виробників реклами та розповсюджувачів реклами накладається штраф у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Таким чином, Закон № 270/96-ВР є спеціальним законом, що регулює відносини у сфері реклами, включаючи контроль за її дотриманням.
Стаття 26 цього Закону визначає повноваження Держпродспоживслужби щодо контролю за дотриманням законодавства про рекламу, зокрема: вимагати від суб`єктів господарювання пояснень і документів, пов`язаних із рекламою та приймати рішення про визнання реклами такою, що порушує закон, і накладати штрафи.
Закон № 270/96-ВР не містить детального опису процедури перевірок, як це передбачено Законом № 877-V (видача наказу чи оформлення направлення). Натомість він зосереджений на матеріальних аспектах - виявленні порушень і застосуванні санкцій.
Так, 07 квітня 2025 року Верховний Суд ухвалив постанову у справі №280/275/24, в якій досліджено питання застосування Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» при реалізації територіальним органом Держпродспоживслужби владних управлінських функцій, які полягають у дотриманні суб`єктами господарювання законодавства про рекламу. Верховний Суд зауважив, що контроль за дотриманням законодавства про рекламу не є заходом державного нагляду (контролю) у розумінні Закону № 877-V. Якщо орган контролю вимагає документи, що виходять за межі рекламного матеріалу, така перевірка набуває ознак заходу державного нагляду в розумінні Закону № 877-V і має супроводжуватися дотриманням його процедур.
Подібний правовий висновок був сформульований і Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 02.11.2021 у справі №916/214/20, які на підставі ч. 5 ст. 242 КАС України враховуються судом під час розгляду цієї справи.
Суд зазначає, що оформлення таких документів як акти перевірок, направлення на перевірку, повідомлення про перевірку, наказ на проведення перевірки рекламним законодавством України не передбачено. Виявлення ознак порушення законодавства про рекламу ані Закон № 270/96-ВР, ані інші акти законодавства не пов`язують із обов`язковим проведенням перевірок чи інших спеціальних заходів контролю, в тому числі тих, що регулюються Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».
Щодо посилання позивача на не повідомлення його про розпочате провадження та неотримання вимоги про надання інформації у законний спосіб за юридичною адресою Товариства, суд вважає за необхідне вказати про наступне.
Механізм накладення Держпродспоживслужбою та її територіальними органами на рекламодавців, виробників реклами та розповсюджувачів реклами (далі - суб`єкт реклами) штрафів за порушення законодавства про рекламу визначено Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 року №693 (далі - Порядок №693).
Відповідно до п. 2 цього Порядку підставою для розгляду справи про порушення законодавства про рекламу (далі - справа) та накладення штрафу є протокол, що складається посадовими особами Держпродспоживслужби або її територіальних органів.
Згідно з п. 3-9 Порядку №693, рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу, передбачені ст. 27 Закону України «Про рекламу», приймають Голова Держпродспоживслужби, його заступники, керівники територіальних органів Держпродспоживслужби та їх заступники (далі - уповноважені особи) (п.3).
Уповноважена особа розпочинає розгляд справи не пізніше трьох робочих днів з дня оформлення протоколу, зазначеного у пункті 2 цього Порядку (п.4).
Уповноважена особа з урахуванням положень ст. 32 Закону України «Про адміністративну процедуру» повідомляє суб`єкту реклами про дату, час та місце розгляду справи поштовим відправленням, технічними засобами електронних комунікацій або шляхом вручення повідомлення суб`єкту реклами або його представнику, якщо суб`єкт реклами сповістив уповноважену особу про відповідне уповноваження свого представника на отримання повідомлень, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої особи, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника. У повідомленні зазначаються права та обов`язки суб`єкта реклами, зокрема інформація про право бути присутнім під час розгляду та вирішення справи, порядок ознайомлення з матеріалами, а також способи подання пояснень і зауважень та строк, протягом якого суб`єкт реклами має право їх подати (п.5).
Справа розглядається уповноваженою особою не пізніше 30 календарних днів з дня оформлення протоколу, зазначеного у п. 2 цього Порядку (п.6).
У разі надходження від суб`єкта реклами або його представника клопотання про відкладення розгляду справи уповноважена особа переносить дату та час розгляду справи у межах загального строку розгляду такої справи (п.7).
Справа розглядається за участю суб`єкта реклами або його представника (п.8).
Справа розглядається без участі суб`єкта реклами або його представника у разі його неявки за умови його поінформування відповідно до пункту 5 цього Порядку та ненадходження від нього клопотання про перенесення дати та часу розгляду справи, зазначеного в пункті 7 цього Порядку (п.9).
За приписами п.16, 17 Порядку №693 у разі наявності підстав для накладення штрафу за результатами розгляду справи уповноважена особа приймає рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу.
Рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу оформлюється у двох примірниках, один з яких залишається в уповноваженої особи, що розглядала справу, другий - вручається суб`єкту реклами або його представникові, про що на першому примірнику такого рішення робиться відповідна позначка, засвідчена підписом суб`єкта реклами або його представника. У разі розгляду справи без участі суб`єкта реклами або його представника рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу надсилається суб`єкту реклами поштовим відправленням, технічними засобами електронних комунікацій протягом трьох робочих днів з дня його прийняття.
Відповідно до п.20-22 Порядку №693 рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу може бути оскаржено в адміністративному порядку, передбаченому Законом України «Про адміністративну процедуру», або у судовому порядку. Сплата штрафу не звільняє суб`єкта реклами від усунення виявлених порушень вимог законодавства про рекламу. Не сплачений у добровільному порядку штраф стягується в установленому законодавством порядку.
Відповідно до ч. 1, 2 та 4 ст. 32 Закону України «Про адміністративну процедуру» учасник адміністративного провадження, особа, яка сприяє розгляду справи, залучаються адміністративним органом для надання пояснень і для участі у процедурних діях шляхом вручення (направлення) запрошення. Запрошення учасника адміністративного провадження, особи, яка сприяє розгляду справи, здійснюється не пізніше ніж за сім календарних днів до дня відповідної процедурної дії. Цей строк може бути зменшено у разі, якщо обставини вимагають прийняття рішення у найменший строк, про що у запрошенні надається обґрунтоване пояснення. Запрошення вручається особисто під підпис, надсилається поштовим відправленням або іншими засобами зв`язку (телефоном, електронною поштою тощо) за наявними у справі контактними даними, про що в матеріалах справи робиться відповідний запис. Відсутність запрошеного належним чином учасника адміністративного провадження, особи, яка сприяє розгляду справи, не перешкоджає вчиненню процедурних дій, якщо це не впливає на належний розгляд справи.
Судом встановлено та позивачем не спростовано, що як первісне, так повторне запрошення ГУ Держпродспоживслужби у Вінницькій області були надіслані з дотриманням вимог Закону та на відомі відповідачу адреси (у т.ч. його юридичну адресу), відтак відповідач вчинив усі необхідні дії, спрямовані на інформування позивача про розгляд справи.
Неотримання позивачем поштових повідомлень не може ставитись у вину відповідачеві, оскільки відносини між оператором поштового зв`язку, який забезпечує доставку відповідного поштового відправлення, та адресатом такого відправлення перебувають поза контролем відправника.
При цьому добросовісна поведінка суб`єкта господарювання передбачає забезпечення ним отримання кореспонденції за адресою його місцезнаходження, що зазначена в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Зазначений підхід відображений у судовій практиці Верховного Суду, зокрема в постановах від 14.12.2023 у справі №280/1426/20, від 21.12.2023 у справі №560/11763/22, від 25.04.2018 у справі №800/547/17.
Зокрема, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.04.2018 у справі №800/547/17 зазначає, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення … "належним". При цьому отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю …, а тому не може свідчити про неправомірність… дій. Обов`язок … "повідомити" полягає у тому, щоб інформувати учасника про засідання, а не забезпечити його участь в цьому засіданні.
Верховний Суд у постанові від 13.06.2018 року по справі N 820/6755/16 сформував такий висновок: "відповідач вжив усіх залежних від нього дій для належного інформування позивача про прийняті щодо нього рішення. Фактичне неотримання цих рішень адресатом з причин, які не залежать від відправника, не може свідчити про протиправність оскаржуваного рішення".
З матеріалів справи вбачається, що і повідомлення про початок адміністративного провадження, і запрошення на розгляд справи, і вимога про надання інформації, і повторне запрошення були надіслані завчасно на декілька адрес, однак через пасивну поведінку позивача не були ним отримані.
Крім того, жодних поважних (об`єктивних) причин неможливості вчасного отримання поштової кореспонденції позивачем суду не наведено.
Однак суд враховує, що під час розгляду справи № 825/2328/16 (постанова від 22.05.2020) Верховним Судом сформульовано таку правову позицію: «саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом. Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення». Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття».
Тобто, порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Щодо доводів позивача про те, що штраф спірними рішеннями застосований до нього за відсутності обставини порушення.
Стаття 1 Закону № 270/96-ВР визначає терміни:
- «реклама» - інформація про особу, ідею та/або товар, розповсюджена за грошову чи іншу винагороду або з метою самореклами в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена, щоб сформувати або підтримати у прямий (пряма реклама, телепродаж) або непрямий (спонсорство, розміщення товару (продакт-плейсмент) спосіб обізнаність споживачів реклами та їхній інтерес щодо таких особи, ідеї та/або товару;
- «внутрішня реклама» - реклама, що розміщується всередині будинків, споруд, у тому числі в кінотеатрах і театрах під час, до і після демонстрації кінофільмів та вистав, концертів, а також під час спортивних заходів та спортивних змагань, що проводяться у закритих приміщеннях, крім місць торгівлі (у тому числі буфетів, кіосків, яток), в яких може розміщуватися інформація про товари, що безпосередньо в цих місцях продаються;
- «зовнішня реклама» - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.
Разом з цим, суд звертає увагу, що згідно ч. 2 ст. 22 наведеного вище Закону реклама алкогольних напоїв, торговельних марок, інших об`єктів права інтелектуальної власності, під якими випускаються алкогольні напої, забороняється:
1) у будь-яких аудіовізуальних медіа незалежно від технології їх розповсюдження з 6 години до 23 години;
2) на перших і останніх сторінках друкованих медіа, у всіх друкованих медіа для дітей та юнацтва, на сторінках для дітей та юнацтва усіх друкованих медіа;
3) у всіх виданнях для дітей та юнацтва, на сторінках для дітей та юнацтва усіх друкованих видань;
4) в усіх друкованих медіа (крім спеціалізованих видань);
5) засобами внутрішньої реклами;
6) за допомогою заходів рекламного характеру (крім спеціальних виставкових заходів щодо алкогольних напоїв);
7) на зовнішніх та внутрішніх поверхнях транспортних засобів загального користування та метрополітену;
8) засобами зовнішньої реклами.
Як зазначив Верховний Суд у наведеній вище постанові по справі №280/275/24, реклама характеризується такими критеріями: має на меті сформувати чи підтримати обізнаність споживачів та їхній інтерес до особи, ідеї та/або товару; поширюється за грошову чи іншу винагороду або з метою самореклами, тобто має комерційний або промоційний характер; може бути представлена у формі прямої реклами, телепродажу, спонсорства, продакт-плейсмента; розміщується на відкритих територіях, на спеціальних конструкціях, зовнішніх поверхнях будівель, елементах вуличного обладнання чи над проїжджою частиною (зовнішня реклама) або всередині приміщень (будинків, споруд, кінотеатрів, театрів, під час спортивних заходів у закритих приміщеннях).
Водночас інформація про виробника товару та/або товар у місцях їх реалізації (на обладнанні, оформленні торгових точок, самому товарі чи упаковці) не вважається рекламою відповідно до ч. 7 ст. 8 Закону № 270/96-ВР. Крім того, закон не забороняє брендування полиць, холодильників і торгового обладнання місць реалізації алкогольних напоїв, за умови, що вона не містить рекламних слоганів.
Таким чином, закон визначає рекламу та окремо - інформування покупців на місці продажу. Різниця між цими термінами зводиться до того, що реклама - це активне просування з комерційною чи промоційною метою, спрямоване на широку аудиторію, тоді як інформування на місці продажу - це надання базових відомостей про товар чи виробника в момент покупки (про склад товару, ціну, назву виробника), обмежене конкретною торговою точкою і не пов`язане з наміром стимулювати інтерес чи попит поза межами цього інформування.
У контексті магазину будь-які промоційні матеріали всередині приміщення (плакати, банери, екрани тощо), які мають на меті просування товару чи послуги («акція», «спробуйте», «купуйте», «візьміть», «зустрічайте», «спеціальна пропозиція» тощо), підпадають під термін «внутрішньої реклами» та загальні критерії реклами.
Проте, стаття 22 Закону № 270/96-ВР у редакції Закону України від 13.12.2022 №2849-ІХ (як і в новій редакції Закону України від 30.05.2023 № 3136-IX, що діє з 02 жовтня 2023 року) забороняє рекламу алкогольних напоїв «засобами внутрішньої реклами», за винятком спеціальних виставкових заходів алкогольних напоїв.
Тобто Закон забороняє внутрішню рекламу алкогольних напоїв - будь-який заклик (прямий чи непрямий) у торговій залі магазину, що може стимулювати інтерес чи попит до алкогольної продукції, але не забороняє інформацію про товар у місцях продажу (зокрема, цінники, етикетки, вивіски з назвою).
Реклама алкогольних напоїв у приміщеннях магазинів засобами внутрішньої реклами заборонена, незалежно від того, чи є місце продажу спеціалізованим. Винятки стосуються виключно спеціальних виставкових заходів. Будь-які матеріали, що за формою чи змістом просувають алкогольні напої або стимулюють попит у торговому залі (особливо з використанням слів «акція», «подарунок», «виграй» тощо), є порушенням частини ч. 2 ст. 22 Закону № 270/96-ВР.
Така норма спрямована на захист публічного здоров`я, недопущення нормалізації вживання алкоголю серед споживачів та захист осіб до 18 років.
Як вбачається із фото рекламного об`єкта, доданого до протоколу від 24.10.2025 та до вимоги від 27.10.2025, плакат наклеєний на найбільше за розміром скло вхідних дверей магазину «ВИНА СВІТУ» зображенням назовні.
На плакаті під назвою магазину «ВИНА СВІТУ» міститься слоган «ЛІТО ПОЧИНАЄТЬСЯ ЗІ СМАКУ». В центрі плакату – зображення алкогольних напоїв, що займає приблизно третину всієї площі плакату. Під згаданим зображенням – заклик такого змісту: «КУПУЙ ДЖИН – ОТРИМУЙ ТОНІК У ПОДАРУНОК».
Рекламний об`єкт добре видимий з вулиці, орієнтований не виключно на відвідувачів магазину, а на багато ширшу аудиторію. Зміст плаката викликає інтерес, спонукає невизначене коло споживачів різних вікових груп та категорій щодо придбання алкогольного напою (джину) та отримання за таку покупку певної вигоди – тоніка у подарунок. 
Твердження позивача, що плакат є вивіскою, не відповідає дійсності, оскільки вивіска має нейтральний зміст, інформує про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи.
Отже, позивач розмістив зовнішню рекламу алкогольних напоїв на приміщенні магазину «ВИНА СВІТУ» (вхідні двері), чим порушив вимоги ч. 2 ст. 22 Закону №270/96-ВР, а тому до нього ГУ Держпродспоживслужби у Вінницькій області правомірно застосовано стягнення у виді штрафу в розмірі 5083,00 грн.
Щодо Рішення №65 від 20.11.2025, яким до позивача застосований штраф за неподання інформації щодо вартості розповсюдженої реклами.
Як встановлено судом раніше, відповідачем на адресу позивача було надіслано вимогу №Вих-7.4/8258-25 від 27.10.2025 в порядку ч. 2 ст. 26 Закону України «Про рекламу» позивачеві щодо надання певної інформації, необхідної для розгляду справи про порушення законодавства про рекламу у термін до 05 листопада 2025 року (зокрема, підтвердження вартості реклами, договорів та дозволів на розміщення рекламних засобів). Зазначені вище документи були надіслані рекомендованим поштовим відправленням №2103600113276 на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (70501, Запорізька область, Пологівський район, м. Оріхів, вул. Героїв Крут, буд. 111), а також додатково, рекомендованим поштовим відправленням №2103600113284 за місцем здійснення господарської діяльності, де було виявлене порушення законодавства про рекламу – магазин «ВИНА СВІТУ» у м. Вінниці, вул. Янгеля Академіка, буд.75, що підтверджується відповідними доказами.
Попри встановлений у запиті строк, позивачем не було надано запитуваної відповідачем інформації, що є порушенням вимог ч.2 ст.26 Закону № 270/96-ВР, яка зобов`язує суб`єктів реклами надавати документи та інформацію, необхідну для здійснення повноважень органами державного контролю. Доказів протилежного позивачем не надано.
Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування заявлених позовних вимог та заперечень проти них, які могли б потягнути зміну висновків суду щодо спірних правовідносин, сторонами суду не наведено та не надано.
При цьому щодо решти доводів сторін слід зазначити, що згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За приписами ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч. 1 та 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до ст. 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв у межах повноважень, наданих йому законодавством та довів правомірність своїх дій, а тому у задоволенні позову слід відмовити.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що особі, що не є суб`єктом владних повноважень у разі відмови у задоволені позову - судовий збір поверненню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 9, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд –

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКОТРЕЙД 21» (70501, Запорізька область, Пологівській район, м. Оріхів, вул. Героїв Крут, буд. 111, код ЄДРПОУ 44415170) до Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області (21036, м. Вінниця, вул. Праведників світу, буд. 19, код ЄДРПОУ 40310643) про визнання протиправними та скасування рішень про накладення штрафу) відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснюється. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. 

Суддя І.В. Батрак