ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" березня 2026 р. Справа№ 911/1794/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Ткаченка Б.О.
суддів: Корсака В.А. 
Алданової С.О. 

за участю секретаря судового засідання Мовчан А.Г.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 17.03.2026:

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг"
на рішення Господарського суду Київської області від 02.12.2025 (повний текст складено 30.12.2025) 
у справі №911/1794/25 (суддя - Подоляк Ю.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг"
до Приватного акціонерного товариства "Білоцерківська теплоелектроцентраль"
про стягнення 21 040 761,94 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог
До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (надалі також - позивач, ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", скаржник ) до Приватного акціонерного товариства "Білоцерківська теплоелектроцентраль" (надалі також- відповідач, ПрАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль") про стягнення 21 040 761,94 грн., з яких 15 391 336,38 основного богу, 2 453 813,12 грн. інфляційних втрат, 617 494,05 грн. 3% річних, 2 578 118,39 грн. пені.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором постачання природного газу від 02.10.2023 № 5426-ТКЕ(23)-17 щодо здійснення повного розрахунку за поставлений природний газ у встановлений договором строк. Незважаючи на часткову оплату вартості поставленого природного газу, відповідач допустив прострочення виконання грошового зобов`язання, що, відповідно до умов Договору та вимог чинного законодавства України, є підставою для нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду Київської області від 02.12.2025 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" до Приватного акціонерного товариства "Білоцерківська теплоелектроцентраль" про стягнення 21 040 761,94 грн, з яких 15 391 336,38 грн основного богу, 2 453 813,12 грн інфляційних втрат, 617 494,05 грн 3% річних, 2 578 118,39 грн пені задоволено частково. 
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Білоцерківська теплоелектроцентраль" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" 15 391 336 грн 38 коп основного богу, 2 453 813 грн 12 коп інфляційних втрат, 617 494 грн 05 коп 3% річних, 773 435 грн 52 коп пені, 252 489 грн 14 коп витрат по сплаті судового збору.
В решті позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" до Приватного акціонерного товариства "Білоцерківська теплоелектроцентраль" про стягнення 1 804 682,87 грн пені відмовлено.
Заяву Приватного акціонерного товариства "Білоцерківська теплоелектроцентраль" від 28.11.2025 (вх. № суду 10545/25 від 28.11.2025) про відстрочку виконання рішення суду задоволено частково. Відстрочено виконання рішення Господарського суду Київської області від 02.12.2025 у справі № 911/1794/25 строком на 5 (п`ять) місяців, а саме до 02.05.2026.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції вказав про обгрунтованість та правомірність позовних вимог.
Водночас, зважаючи на загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність, розумність, баланс інтересів сторін, адекватність обсягу і міри відповідальності відповідача за допущене вищезазначене прострочення грошового зобов`язання, враховуючи, що обсяг відповідальності є нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення, він (обсяг відповідальності) є несправедливим щодо боржника (тобто цей тягар є невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним) та недопущення невиправданого збагачення позивача за рахунок стягнення з відповідача занадто великої суми неустойки, судом частково задоволено клопотання від 28.11.2025 (вх. № суду 16702/25 від 28.11.2025) про зменшення пені та зменшує суму пені, що підлягає стягненню до 773435,52 грн., тобто на 70% від заявленої до стягнення суми.
Також, враховуючи обставини справи, беручи до уваги загальні засади цивільного законодавства - справедливості, добросовісності, розумності, баланс інтересів сторін, наявність в країні воєнного стану, що ускладнює здійснення господарської діяльності та отримання прибутку, а також те, що ПрАТ «Білоцерківська теплоелектроцентраль» є підприємством критичної енергетичної інфраструктури, є виробником теплової енергії, враховуючи тривалість опалюваного сезону, суд першої інстанції вважав за доцільне частково задовольнити подану заяву та відстрочити виконання рішення Господарського суду Київської області від 02.12.2025 у справі № 911/1794/25 строком на 5 місяців, а саме до 02.05.2026.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якоої просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 02.12.2025 у справі №911/1794/25 у частині відмови у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» щодо стягнення: 1 804 682,87 грн. - пені.
Прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» щодо стягнення: 1 804 682,87 грн. - пені, у стягненні яких було відмовлено, - задовольнити.
Рішення Господарського суду Київської області від 02.12.2025 у справі №911/1794/25 в частині відстрочення виконання рішення суду строком на 5 (п`ять) місяців, а саме до 02.05.2026 - скасувати.
Ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в повному обсязі у задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства «Білоцерківська теплоелектроцентраль» від 28.11.2025 про відстрочку виконання рішення суду у справі №911/1794/25.
Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. 
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що у даному випадку, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не навів жодних доказів наявності обставин непереборної сили, наприклад: сертифікат ТПП, які б вказували причинно наслідкові зв`язки щодо неможливості виконання саме цього судового рішення щодо стягнення коштів за конкретним договором. Це пояснюються тим, що ситуація щодо ошкодження майна Відповідача внаслідок ракетної акти відбулася задовго до укладення саме цього договору. І виникнення такої ситуації автоматично не дає Відповідачу на право відстрочки виконання всіх судових рішень, які будуть винесені в майбутньому. Тобто, суд першої інстанції на порушення ч. 4 ст. 331 ГПК України не з`ясував чи дійсно обставини, які наведені у заяві Відповідача є непереборними і чи впливають такі обставини на виконання конкретного договору та рішення суду.
Також скаржник зазначає, що для виправдовування затримки виконання рішення суду на 5 місяців недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів чи атаки на його інфраструктуру (адже і Позивач теж зазнає аналогічних атак). Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення. Тобто, розстрочення (відстрочення) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті 
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.01.2026 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Алданова С.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2026 заяву судді Євсікова О.О. про самовідвід від розгляду справи №911/1794/25 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" на рішення Господарського суду Київської області від 02.12.2025 у справі №911/1794/25 задоволено. Відведено суддю Північного апеляційного господарського суду Євсікова О.О. від розгляду справи №911/1794/25. Матеріали справи № 911/1794/25 передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою відповідно до положень ст. 32 Господарського процесуального кодексу України. 
Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2026 сформовано колегію у складі: головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді: Сулім В.В., Гаврилюк О.М. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" на рішення Господарського суду Київської області від 02.12.2025 у справі №911/1794/25. Розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" на рішення Господарського суду Київської області від 02.12.2025 у справі №911/1794/25 призначено на 26.02.2026.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2026 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів - задоволено.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2026 відкладено розгляд справи №911/1794/25 на 17.03.2026.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2026 клопотання Приватного акціонерного товариства "Білоцерківська теплоелектроцентраль" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів - задоволено.
16.03.2026 згідно з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у зв`язку з участю суддів Суліма В.В., Гаврилюка О.М., які входять до складу колегії суддів і не є суддями-доповідачами, у підготовці для підтримання кваліфікації у НШСУ з 16.03.2026 по 20.03.2026, для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" на рішення Господарського суду Київської області від 02.12.2025 у справі №911/1794/25 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Ткаченко Б.О., суддів: Корсак В.А, Алданова С.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.03.2026 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" на рішення Господарського суду Київської області від 02.12.2025 у справі №911/1794/25 до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді: Корсак В.А, Алданова С.О.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання
Учасники апеляційного провадження з`явилися в судове засідання 17.03.2026 та надали свої пояснення по суті апеляційної скарги. 

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, між сторонами у справі було укладено договір постачання природного газу від 02.10.2023 № 5426-ТКЕ(23)-17 (далі - договір), відповідно до умов якого позивач - постачальник зобов`язується поставити відповідачу - споживачеві, який є виробником теплової енергії в розумінні пп. 1) п. 4 Положення, природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору (п. 1.1 договору). 
Відповідно до п. 1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем для власних потреб або в якості сировини і не може бути використаний для перепродажу.
Згідно з п. 1.3 договору за цим договором може бути поставлений природний газ (за кодом згідно УКТЗЕД 2711 21 00 00), власного видобутку (природний газ, видобутий на території України) та/або імпортований природний газ, ввезений на митну територію України.
Відповідно до п. 2.1 договору постачальник передає споживачу замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в період з 01 вересня 2023 року по 15 квітня 2024 року (включно), в кількості 13336,10693 тис. куб. метрів. 
Положеннями п. 3.1 договору право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ. 
Відповідно до п. 3.5 договору приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу. 
Розділ 4 договору визначає ціну природного газу.
Відповідно до п. 5.1 договору споживач здійснює розрахунок за придбані обсяги газу в наступному порядку: 70% вартості фактично переданого відповідно до акту/актів приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу; остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту/актів приймання-передачі природний газ здійснюється до 15-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому споживач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період.
Згідно з п. 11.3 договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, збитків становить п`ять років. 
Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підписів печаткою (за наявності) та діє до 15 квітня 2024 року включно, а в частині розрахунків - до їх повного здійснення (п. 13.1 договору).
На виконання умов договору позивач у період з жовтня 2023 року по грудень 2023 року включно передав відповідачу природний газ на загальну суму 44146160,86 грн., що підтверджується наступними актами приймання-передачі природного газу: за жовтень 2023 року від 31.10.2023 на суму 3149863,64 грн., за жовтень 2023 року від 31.10.2023 на суму 39685,81 грн., за жовтень 2023 від 31.10.2023 на суму 965275,03 грн., за листопад 2023 року від 30.11.2023 на суму 14503734,54 грн., за листопад 2023 року від 30.11.2023 на суму 222500,09 грн., за листопад 2023 року від 30.11.2023 на суму 3483406,51 грн., за грудень 2023 року від 31.12.2023 на суму 17005360,97 грн., за грудень 2023 року від 31.12.2023 на суму 281803,92 грн., за грудень 2023 року від 31.12.2023 на суму 4494530,35 грн., які підписані в двохсторонньому порядку повноважними представниками сторін та їх підписи скріплені печатками товариств. 
Відповідач частково розрахувався за поставлений позивачем природний газ в сумі 28754824,48 грн., що підтверджується реєстром документів за період з 01.09.2023 по 11.03.2025, який міститься в матеріалах справи.
Разом з тим, відповідач своїх зобов`язань щодо здійснення повного розрахунку за поставлений природний газ у строки визначені договором не виконав, у зв`язку з чим за ним на час розгляду справи рахується заборгованість в розмірі 15391336,38 грн. - різниця між перерахованими грошовими коштами та загальною вартістю поставленого природного газу. Доказів протилежного матеріали справи не містять. 

Межі, мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови 
Згідно до ч. 4 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Приписами ч. 3 ст. 277 ГПК України встановлено виключний перелік підстав норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення. 
Так, під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення в частині позовних вимог, які не є предметом апеляційного оскарження 
Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача пені та в частині відстрочення виконання рішення суду строком на 5 (п`ять) місяців, а саме до 02.05.2026, які є предметом перегляду в суді апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Позивач на підставі п. 7.2 договору просить стягнути з відповідача за прострочення оплати вартості поставленого природного газу, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розрахована від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, яка за розрахунком позивача за загальний період прострочення з 16.12.2023 по 15.08.2024 складає 2 578 118,39 грн.
Згідно з п. 7.2 договору у разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно п. 5.1, споживач зобов`язується сплатити постачальнику, зокрема, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. 
Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, а згідно частини першої ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. 
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" визначає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня. 
Крім того, відповідно до частини 6 ст. 232 ГК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, колегія суддів констатує, що останній є арифметично вірним, відповідає вказаним нормам законодавства та обставинам справи, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимога в цій частині позову є доведеною та обґрунтованою.
Щодо зменшення пені, з врахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
До суду першої інстанції через систему "Електронний суд" відповідач подав клопотання від 28.11.2025 (вх. № суду 16702/25 від 28.11.2025) про зменшення розміру пені до 1 грн., з мотивів того, що позивачем не зазначено про наявність будь-яких збитків, які б він поніс чи понесе у зв`язку з простроченням відповідачем договірних зобов`язань з оплати поставленого природного газу. Також позивач не надав жодних доказів наявності таких збитків. Крім того, до складу позовних вимог включено вимогу про стягнення інфляційних втрат та річних. В свою чергу, інфляційні втрати компенсують знецінення коштів, які своєчасно не отримав позивач та покривають всі можливі збитки. Стягнення інфляційних втрат та річних є достатньою компенсацією затримки отримання грошових коштів та забезпечить дотримання балансу інтересів сторін. В той же час, стягнення пені у заявленому позивачем розмірі ляже надмірним тягарем на відповідача та призведе до отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Крім того, відповідач просить суд врахувати, що з вартості поставленого газу в розмірі 44146160,86 грн., відповідач сплатив 28754824,48 грн., тобто, понад 65 %. Відповідач також звертає увагу суду, що укладений між сторонами у справі договір, як вказано в його преамбулі, вчинений на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 812 від 19.07.2022 року "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу щодо особливостей постачання природного газу виробникам теплової енергії та бюджетним установам". Дане Положення було прийнято на виконання ст. 11 ЗУ "Про ринок природного газу" та з метою забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, а саме: 1) національної безпеки, а також безпеки постачання природного газу; 2) стабільності, належної якості та доступності енергоресурсів; 3) захисту навколишнього природного середовища, у тому числі енергоефективність, збільшення частки енергії з альтернативних джерел та зменшення викидів парникових газів; 4) захисту здоров`я, життя та власності населення. Тобто, договірні відносини сторін даної справи виникли та існують, а умови договору виконувалися та виконуються задля забезпечення загальносуспільних інтересів. Отриманий ПрАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" газ на підставі договору постачання природний газ був використаний для виробництва теплової енергії, яка поставлена Комунальному підприємству Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа". В свою чергу, КП БМР "БЦТМ" здійснило поставку теплової енергії відповідним категоріям безпосередніх споживачів - населення, бюджетні установи. При цьому відповідач вказує, що є загальновідомим, що населення та бюджетні установи несвоєчасно розраховуються за комунальні послуги. Внаслідок цього КП БМР "БЦТМ", в свою чергу, теж несвоєчасно розраховується з ПрАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль". Отже, однією з причин несвоєчасного розрахунку відповідача з позивачем є те, що газ був використаний для забезпечення загальносуспільних інтересів - виробництва тепла, призначеного для вразливих категорій споживачів, які не здійснюють своєчасну оплату комунальних послуг. Відповідно, ПрАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" не отримало погашення вартості виробленого тепла, а тому не могло своєчасно оплатити вартість газу, використаного для виробництва цього тепла. 
Також відповідач зазначає, що ПрАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" є підприємством критичної енергетичної інфраструктури, що підтверджується витягом з наказу Міненерго від 07.09.2022 року №1-ДСК. В зв`язку з цим, воно є ціллю для ракетних ударів військами російської федерації. 16.12.2022 ПрАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" зазнало ракетного обстрілу з боку військ російської федерації. Внаслідок влучання ракет відбулося знищення та пошкодження нерухомого та рухомого майна ПрАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль", а також виникли довготривалі пожежі, що завдали ще більшої шкоди об`єктам підприємства. На підтвердження чого надано витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань та копії актів про пожежу. В результаті ракетного обстрілу було значно пошкоджено обладнання, яке призначено для виробництва електроенергії. В зв`язку з цим виробництво електричної енергії було припинено. Тобто, з кінця 2022 року та в період поставок газу за договором ПрАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" втратило важливу частину виробництва, яке було основним джерелом прибутку, що негативно вплинуло на фінансовий стан підприємства.
Ракетний обстріл, знищення та пошкодження майна ПрАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" є надзвичайною подією, яка завдала значних збитків підприємству, позбавила його частини виробничих потужностей та повністю унеможливила виробництво електричної енергії. Такі обставини повинні бути враховані судом та є підставою для зменшення розміру пені.
З урахуванням збалансованості інтересів сторін, причин прострочки здійснення платежів, необхідності судового захисту майнових прав позивача з урахуванням погашення відповідачем більшої частини боргу, а також з урахуванням майнового стану відповідача, відсутність доказів на підтвердження завдання збитків позивачу, а також враховуючи, що застосування штрафних санкцій спрямоване на стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора, а також враховуючи обставини справи щодо ракетного обстрілу майнового комплексу відповідача та пошкодження і знищення частини його виробництва, відповідач вважає, що буде справедливим та розумним просити суд зменшити розмір пені до 1 грн.
Позивач, у свою чергу, подав заперечення від 01.12.2025 (вх. № суду 16809/25 від 01.12.2025) проти клопотання про зменшення розміру пені. Позивач вказує, що відповідач не навів у клопотанні виняткових випадків та підстав для уникнення відповідальності за неналежне виконання зобов`язань за договором. Більш того, позивач вважає, що у відповідача наявна недобросовісна поведінка в частині виконання зобов`язань за договором, оскільки відповідач був обізнаний про наявність в нього заборгованості перед позивачем, однак відповідач відмовився виконувати такий обов`язок, що фактично і стало підставою звернення позивача до суду. В той же час, у даній справі нараховані штрафні санкції у вигляді пені у розмірі 2578118,39грн не є надмірно великими в порівнянні із зобов`язанням за договором зі сплати поставленого природного газу у розмірі 15391336,38 грн., яке не виконувалось належним чином протягом дії договору. У системному аналізі фактичних обставин функціонування ринку природного газу та його нормативного регулювання, єдиним джерелом компенсації понесених постачальником втрат є стягнення з контрагентів усіх можливих штрафних санкцій, а також 3% річних та інфляційних втрат, що передбачено законодавством України і умовами укладеного договору. До того ж, сума неустойки (пені) у співвідношенні до суми несвоєчасно сплаченого основного боргу становить - 16,75 %. Тобто, стягнення пені у такому розмірі не набуде карального характеру для відповідача та не створить для нього надмірного фінансового навантаження. При цьому якщо аналізувати фінансову звітність позивача за 2023, 2024, 2025 рік, що висвітлена на сайті , то у балансі позивача у рядку 1125 відображено зростання дебіторської заборгованості перед позивачем, а у рядку 1615 відображено зростання кредиторської заборгованості. Як наслідок така ситуація призводить до зростання і непокритого збитку позивача (рядок 1420). Виходячи з інтересів сторін, необхідно врахувати те, що: умови воєнного стану впливають на діяльність обох сторін правочину та враховуючи значення їх виду діяльності, - позивача (торгівля газом через місцеві (локальні) трубопроводи (основний)) та відповідача; Ряд об`єктів позивача теж зазнали пошкодження під час війни; відповідачем допущено значний строк прострочення виконання грошового зобов`язання за договором, а борг не погашено; поведінка відповідача не відповідала меті мирного врегулювання спору; недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника та відсутність у боржника необхідних коштів, у відповідності до положень ст. 617 ЦК України, не є підставою для звільнення його від відповідальності зі сплати неустойки; пеня по відношенню до суми боргу є співмірною 16,75 %.; за нормами частини 1 статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Якщо врахувати інтереси обох сторін - то зменшення розміру пені до 1 грн. фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.
Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Схоже правило міститься в частині третій статті 551 Цивільного кодексу України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Отже, за змістом зазначених норм Господарського та Цивільного кодексів України суд має право зменшити розмір штрафних санкцій, зокрема, з таких підстав, якщо: належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин. Такий перелік підстав для зменшення розміру штрафних санкцій не є вичерпним, оскільки частина третя статті 551 Цивільного кодексу України визначає, що суд має таке право і за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до усталеної практики Верховного Суду право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують як наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, так і заперечення щодо такого зменшення.
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміром неустойки розміру збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання, незначного прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення стороною порушення та/або його наслідків тощо.
При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми неустойки, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Встановивши відповідні обставини, суд вирішує питання стосовно можливості зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд (відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18 та в ін.).
Визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтею 551 Цивільного кодексу України та статтею 233 Господарського кодексу України щодо права на зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність), має забезпечити баланс інтересів сторін та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України визначити конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність боржника тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 08.10.2020 у справі №904/5645/19, від 14.04.2021 у справі № 922/1716/20).
Суд також зауважує, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення розміру штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно із статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (правові висновки Верховного Суду у постановах від 05.03.2019 у справі № 923/536/18, від 10.04.2019 у справі № 905/1005/18, від 06.09.2019 у справі № 914/2252/18, від 14.07.2021 у справі № 916/878/20 та ін.).
Саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи наявність та розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення (правові висновки Верховного Суду у постановах від 03.03.2021 у справі № 925/74/19, від 02.06.2021 у справі №5023/10655/11 (922/2455/20) та ін).
Цієї позиції притримується і Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22, зазначивши, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватися з положеннями статті 233 Господарського кодексу України і частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, а також досліджуватися та оцінюватися судом в порядку статей 86, 210, 237 Господарського процесуального кодексу України.
Такий підхід є усталеним в судовій практиці. Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 18.03.2020 № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) дійшла висновку, що, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
Зважаючи на загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність, розумність, баланс інтересів сторін, адекватність обсягу і міри відповідальності відповідача за допущене вищезазначене прострочення грошового зобов`язання, враховуючи, що обсяг відповідальності є нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення, він (обсяг відповідальності) є несправедливим щодо боржника (тобто цей тягар є невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним) та недопущення невиправданого збагачення позивача за рахунок стягнення з відповідача занадто великої суми неустойки, судом частково задоволено клопотання від 28.11.2025 (вх. № суду 16702/25 від 28.11.2025) про зменшення пені та зменшує суму пені, що підлягає стягненню до 773435,52 грн., тобто на 70% від заявленої до стягнення суми.
Проте, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для зменшення суми пені на 70%, з огляду на таке.
У постанові Верховного Суду від 09.05.2024 у справі № 923/77/22 зазначено: «реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.».
У постанові Верховного Суду від 21.04.20212 № 552/6997/19 зроблено наступний висновок: «По своїй суті неустойка - це конструкція, яка є видом забезпечення виконання зобов`язання та правовим наслідком його порушення (мірою цивільноправової відповідальності). У статті 549 та в § 2 глави 49 ЦК України регулювання неустойки відбувається тільки з позицій забезпечення виконання зобов`язання. Неустойка (штраф чи пеня) може бути передбачена для забезпечення виконання зобов`язання. При цьому навіть визначення неустойки дозволяє констатувати, що законодавець пов`язує її стягнення саме з порушенням зобов`язання. Це підтверджується застосуванням таких понять та словосполучень, як «забезпечення зобов`язання», «порушення зобов`язання».
Водночас, зменшення судом першої інстанції пені на 70% фактично нівелює мету існування неустойки як виду цивільноправової відповідальності за порушення зобов`язання, що в свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.
Колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено, а судом першої інстанції не встановлено виключних обставин, на підставі яких законна, арифметично вірна розрахована сума пені, підлягла б зменшенню на 70%. 
Так, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.09.2020 у справі № 915/2095/19, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 19.02.2020 у справі № 910/1199/19, від 04.02.2020 у справі № 918/116/19, від 28.09.2022 у справі № 916/2302/21.
У п. 7.31 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 зазначено, що законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати.
Колегія суддів зауважує, що з матеріалів справи не вбачається та судом не встановлено оспорювання відповідачем і визнання недійсним пункту Договору, яким чітко та однозначно передбачено порядок нарахування позивачем пені, а тому обов`язок відповідача зі сплати вказаної пені підлягає виконанню в силу вимог статей 204, 612, 629 ЦК України.
Принцип справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як суті права загалом. Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами. Основне призначення цього принципу вбачається в наданні суддям більше можливостей з`ясовувати в повному обсязі фактичні обставини справи і, насамкінець, встановити об`єктивну істину. Загалом зміст цих принципів (справедливості, добросовісності і розумності) полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону (постанова об`єднаної плати ВС від 06.12.2019 у справі №910/353/19).
Зі змісту вказаних норм вбачається, що законодавець надав суду можливість зменшувати штрафні санкції, який, у свою чергу, суд має керуватися при вирішенні такого питання не лише принципом свободи договору, який полягає у можливості узгодити сторонами правочину різноманітні штрафні санкції, так і принципом справедливості, добросовісності та розумності.
Тож, законодавством передбачено співвідношення розміру неустойки до а) суми невиконаної частини зобов`язання; б) або у певній, визначеній грошовій сумі;, в) або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання; г) або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Саме такий принцип був закладений у Договорі постачання газу, що є предметом спору.
У той же час, у даній справі нараховані штрафні санкції у вигляді пені у розмірі 2 578 118,39грн не є надмірно великими в порівнянні із зобов`язанням за Договором зі сплати поставленого природного газу у розмірі 15 391 336,38грн, яке не виконувалось належним чином протягом дії Договору.
У свою чергу, у системному аналізі фактичних обставин функціонування ринку природного газу та його нормативного регулювання, єдиним джерелом компенсації понесених Постачальником втрат є стягнення з контрагентів усіх можливих штрафних санкцій, а також 3% річних та інфляційних втрат, що передбачено законодавством України і умовами укладеного договору. До того ж, сума неустойки (пені) у співвідношенні до суми несвоєчасно сплаченого основного боргу становить - 16,75 %. Тобто, стягнення пені у такому розмірі не набуде карального характеру для відповідача та не створить для нього надмірного фінансового навантаження (протилежних доказів відповідачем не надано). У той же час, за судовим рішенням у даній справі було стягнуто з відповідача лише 30% від суми нарахованої пені за Договором, що не є дотриманням принципу співмірності, справедливості, пропорційності та нівелює саму суть та призначення даної санкції та є по суті звільненням від відповідальності відповідача за невчасне виконання договору.
Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу чи пені), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення, бо він може бути несправедливим щодо відповідача, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання відповідачем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18).
Однак матеріали справи не містять доказів про те, що сплата 2 578 118,39грн може унеможливити виконання відповідачем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто, що цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним для нього (вся аргументація суду зроблена на основі власних міркувань та припущень).
Поняття "значно" та "надмірно", які використовуються ст. ст. 551 ЦК України та 233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.
Тобто, наразі не можна стверджувати, що стягнення 2 578 118,39грн з відповідача є «надмірним» чи «значним» у порівнянні до вартості переданого відповідачу товару -природного газу на загальну суму 44 146 160,86 грн.
Суд першої інстанції, з-поміж іншого, не врахував, що застосування до відповідача заявленої суми пені, яка є співрозмірною у порівнянні як з поставленим йому товару, не ставить під загрозу господарську діяльність останнього, та неминуче не призведе до втрати як ліквідності, так і платоспроможності відповідача.
Відтак, заявлена сума пені не є надмірно великою до погашеного боргу відповідача.
Господарський суд при вирішенні питання щодо зменшення штрафу повинен був об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, а не лише відповідача, проте, під час розгляду справи не було враховано інтереси позивача.
З огляду на викладене, при вирішенні даної справи також суду першої інстанції, виходячи з інтересів обох сторін, необхідно було з`ясувати те, що:
- умови воєнного стану впливають на діяльність обох сторін правочину та враховуючи значення їх виду діяльності, - позивача (торгівля газом через місцеві (локальні) трубопроводи (основний)) та відповідача; Ряд об`єктів позивача теж зазнали пошкодження під час війни;
- відповідачем допущено значний строк прострочення виконання грошового зобов`язання за договором, а борг не погашено до цих пір. Тобто, поведінка відповідача не відповідала меті мирного врегулювання спору;
- недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника та відсутність у боржника необхідних коштів, у відповідності до положень ст. 617 ЦК України, не є підставою для звільнення його від відповідальності зі сплати неустойки;
- пеня по відношенню до суми боргу є співмірною 16,75 %;
- за нормами частини 1 статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Колегія суддів повторно зазначає, що якщо врахувати інтереси обох сторін - то зменшення розміру пені до 70 % фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін, у звязку із чим рішення у відповідній частині підлягає скасуванню, а в задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру пені слід відмовити.
Положеннями ч.1 ст. 331 ГПК України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Якщо судове рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, чи рішення, що підлягає виконанню, набрало законної сили, то відсутність матеріалів судової справи у зв`язку з їх витребуванням судом апеляційної чи касаційної інстанції не перешкоджає розгляду заяви, передбаченої абзацом першим цієї частини, крім випадку зупинення виконання судового рішення судом касаційної інстанції або зупинення виконавчого провадження.
Згідно з ч. 4 ст. 331 ГПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:
1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;
2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;
3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Відповідно до ч. 5 ст. 331 ГПК України розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Частиною 7 ст. 331 ГПК України визначено, що про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.
Виходячи з викладено, слідує, що суд першої інстанції не з`ясував належні докази, а відповідач не надав доказів настання виняткових обставин, визначених ч. 4 ст. 331 ГПК України, які були б підставою для відстрочення виконання рішення щодо стягнення заборгованості саме за конкретним договором від 02.10.2023 №5426-ТКЕ(23)-17.
Враховуючи те, що існування заборгованості, має бути підтверджена обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008), то з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як "потерпілої сторони"; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.
Так, ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
У даному випадку, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не навів жодних доказів наявності обставин непереборної сили, наприклад сертифікат ТПП, які б вказували причинно наслідкові зв`язки щодо неможливості виконання саме цього судового рішення щодо стягнення коштів за конкретним договором. 
На переконання колегії суддів, це пояснюються тим, що ситуація щодо пошкодження майна відповідача внаслідок ракетної акти відбулася задовго до укладення саме цього договору. І виникнення такої ситуації автоматично не дає відповідачу право відстрочки виконання всіх судових рішень, які будуть ухвалені в майбутньому. Тобто, суд першої інстанції на порушення ч. 4 ст. 331 ГПК України не з`ясував чи дійсно обставини, які наведені у заяві відповідача є непереборними і чи впливають такі обставини на виконання конкретного договору та рішення суду. І чи взагалі на момент винесення судового рішення такі обставини тривають чи вже усунуті відповідачем.
Згідно з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 31.08.2022 у справі №910/15264/21, між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто, неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин.
При цьому, з моменту виникнення заборгованості за Договором минуло більше одного року, а заборгованість не погашена, не дивлячись на те, що й опалювальний сезон пройшов. Тобто, відповідач мав би продемонструвати бажання в оплаті заборгованості. Тобто, немає гарантій, що відстрочка призведе до погашення заборгованості, а не навпаки до створення штучних перешкод у її погашенні. 
Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 року № 11-рп/2012); відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19.03.1997 року, пункт 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).
У цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду на 5 місяців недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів чи атаки на його інфраструктуру (адже і позивач теж зазнає аналогічних атак). Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення. Тобто, розстрочення (відстрочення) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.
Згідно з ч. 1 ст. 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, оцінки доводів боржника та заперечень кредитора, зокрема, й щодо його фінансового стану, що судом першої інстанції не зроблено. При цьому, суд повинен був врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.
Подібна за своїм змістом правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2020 у справі №910/1180/19 та від 03.09.2020 у справі №905/30/16.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для відстрочки виконання даного рішення на пять місяців, у звязку із чим рішення у відповідній частині підлягає скасуванню.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.
Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені позивачем у апеляційній скарзі, знайшли своє часткове підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено при частковому нез`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з частковим неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права (ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України), у зв`язку з чим на підставі п. 1-4 ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України оскаржуване рішення підлягає частковому скасуванню в частині зменшення заявленої до стягнення пені на 70% та в частині відстрочення виконання рішення Господарського суду Київської області від 02.12.2025 у справі № 911/1794/25 строком на 5 (п`ять) місяців, а саме до 02.05.2026.

Розподіл судових витрат
Судовий збір розподіляється відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" на рішення Господарського суду Київської області від 02.12.2025 у справі №911/1794/25 - задовольнити.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 02.12.2025 у справі №911/1794/25 - скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 1 804 682,87 грн. - пені та в частині відстрочення виконання рішення Господарського суду Київської області від 02.12.2025 у справі № 911/1794/25 строком на 5 (п`ять) місяців, а саме до 02.05.2026.
3. У цій частині прийняти нове рішення, яким стягнути з Приватного акціонерного товариства "Білоцерківська теплоелектроцентраль" (вул. Івана Кожедуба, 361, м. Біла Церква, Київська область, 09100, ідентифікаційний код 30664834) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (вул. Шолуденка, 1, м. Київ, 04116, ідентифікаційний код 42399676) 1 804 682,87 грн. - пені, а також у задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства "Білоцерківська теплоелектроцентраль" від 28.11.2025 про відстрочку виконання рішення суду - відмовити повністю.
4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Білоцерківська теплоелектроцентраль" (вул. Івана Кожедуба, 361, м. Біла Церква, Київська область, 09100, ідентифікаційний код 30664834) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (вул. Шолуденка, 1, м. Київ, 04116, ідентифікаційний код 42399676) 35 146 (тридцять п`ять тисяч сто сорок шість) грн. 69 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.
5. Видачу наказів доручити Господарському суду Київської області.
6. Матеріали справи №911/1794/25 повернути до Господарського суду Київської області.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 287 та 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст складено та підписано 06.04.2026. (у зв`язку із перебуванням головуючого судді Ткаченка Б.О. у відрядженні)

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко 

Судді В.А. Корсак

С.О. Алданова