Унікальний номер справи 756/15844/24
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/2057/2026
Головуючий у суді першої інстанції Н. О. Яровенко 
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач

Постанова
Іменем України

13 лютого 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач), 
суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І. 

сторони
позивач ОСОБА_1 

відповідач ОСОБА_2 

розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи (їх представників) апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2025 року,

у с т а н о в и в:

Позивач звернулась до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: фізична особа-підприємець ОСОБА_4 , про стягнення франшизи та відшкодування моральної шкоди посилаючись на те, що 11.08.2023 року о 15:45 у м. Києві на пл. Вокзальній, 1, відбулася ДТП за участю транспортного засобу «Lexus CT 200H», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «Pеugeot 301», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 (автомобіль є власністю ОСОБА_1 ). У результаті зазначеної ДТП вказані транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень з матеріальними збитками, відтак позивачеві як власникові пошкодженого майна було завдано майнової та моральної шкоди. Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 02.11.2023 року у справі № 760/19681/23 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, внаслідок якого трапилась зазначена дорожньо-транспортна подія, визнано відповідача. Цивільно-правова відповідальність відповідача як винної особи за шкоду, заподіяну майну третіх осіб унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу «Lexus CT 200H», р.н. НОМЕР_3 , на момент настання ДТП була застрахована відповідно умов чинного Полісу ОСЦПВВНТЗ № ЕР/212651871, виданого Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Саламандра» (франшиза за полісом становить 2 600,00 грн.). Страховиком відповідальності відповідача було виконано свій обов`язок і здійснено на користь позивача виплату страхового відшкодування у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ з урахуванням зносу та за вирахуванням франшизи. Натомість станом на день пред`явлення цього позову відповідачем так і не було відшкодовано заподіяну позивачеві шкоду у повному обсязі. Належний позивачеві автомобіль «Pеugeot 301», р.н. НОМЕР_2 , є її приватною власністю. Пошкодження в ДТП належного позивачеві автомобіля відповідачем, що вчинене у зв`язку з порушенням заподіювачем шкоди Правил дорожнього руху України, завдало позивачеві сильних душевних страждань та негативно вплинуло на її моральний стан у зв`язку з перенесеним стресом щодо завдання механічних пошкоджень майну, а також через тимчасову неможливість використовувати автомобіль за призначенням та необхідність витрачати час і зусилля на відновлення автомобіля ремонтом та пошук можливостей відновлення порушеного права як власника пошкодженого автомобіля за рахунок страховика цивільно-правової відповідальності відповідача у судовому порядку, позаяк останній не відшкодував таку шкоду у добровільному порядку. Отже, моральна шкода, завдана протиправними діями відповідача, внаслідок яких було пошкоджено транспортний засіб позивача ТЗ «Pеugeot 301», р.н. НОМЕР_2 , за внутрішнім переконанням позивача, з урахуванням принципів розумності і справедливості, має бути відшкодована у розмірі 10 000,00 грн.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 600 грн. франшизи. В іншій частині позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 через представника ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу.
Зауважує, що із наявних у матеріалах справи постанови у справі про адміністративне правопорушення та матеріалів провадження у цій справі зокрема слідує наявність протиправності у діях відповідача, що не лише порушили права позивача, але й спричинили пошкодження її майна. Із наявних у матеріалах справи матеріалів страхової справи, наданих позивачем і страховиком цивільно-правової відповідальності відповідача, зокрема слідує тимчасова неможливість використовувати (експлуатувати) належний позивачеві на праві власності і пошкоджений з вини відповідача автомобіль за призначенням до встановлення страховиком переліку завданих пошкоджень й способів їх усунення на виконання визначеного ч. 3 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язку власника пошкодженого майна зберігати пошкоджене майно у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком представник. Із наявних у матеріалах справи документів станції технічного обслуговування зокрема слідує необхідність здійснення позивачем витрат нематеріального характеру з вини відповідача - витрат часу та сил на пошук шляхів та способів відновлення і власне на відновлення порушеного права й відповідне очікування можливості знову використовувати пошкоджене майно за призначенням.
Отже, моральна шкода, завдана протиправними діями відповідача, внаслідок яких було пошкоджено транспортний засіб позивача, за внутрішнім переконанням позивача, з урахуванням принципів розумності і справедливості, має бути відшкодована у розмірі 10 000,00 грн.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу зазначає, що відповідно до Акта виконаних робіт № 01 ОСОБА_3 виконав свої зобов`язання за Договором, а позивач прийняла виконані роботи сукупною вартістю 15 000,00 грн. (вказані витрати є витратами позивача на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом цієї судової справи, розрахунок вартості таких витрат, що підлягають понесенню (сплаті), на фактично надану правову допомогу, міститься власне у вказаному акті виконаних робіт, поданому до суду разом із позовною заявою як додаток до неї).
Зауважує, що з огляду на зміст ч. 2 ст. 137 ЦПК України (підлягає розподілу розмір витрат на правничу допомогу адвоката, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою) витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу судом за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Ця правова позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного Суду, наприклад у справах № 922/445/19, № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18 тощо.
Отже, витрати на професійну правничу допомогу, обсяг надання якої доведено, підлягають розподілу не лише у разі фактичної сплати, але й ті, які тільки має бути сплачено (які ще підлягають сплаті), тому із відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн.
Відповідач ОСОБА_2 , третя особа: фізична особа-підприємець ОСОБА_4 правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористались. 
У відповідності до вимог частини тринадцятої статті 7, частини першої статті 369 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) розгляд апеляційної скарги здійснюється апеляційним судом у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, оскільки ціна позову у даній справі менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи предмет та підставу заявленого позову, а також його ціну, суд дійшов висновку про те, що дана справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Так, у відповідності до положень частин другої та п`ятої статті 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із частинами першою, другою статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Відповідно до частини першої та другої статті 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Як вбачається з апеляційної скарги, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2025 року оскаржується апелянтом лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та стягнення витрат на правничу допомогу, а тому в іншій частині дане рішення суду першої інстанції апеляційним судом не перевіряється.
Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди судом зазначено, що будь-яких належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог позивачем не надано, на підставі об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі матеріалів, з`ясування фактичних обставин, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, оцінивши подані сторонами докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають, через їх недоведеність.
Такий висновок суду не відповідає обставинам справи та не ґрунтується на вимогах закону.
Перевіряючи матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги судом встановлено, що 11.08.2023 року о 15:45 у м. Києві на пл. Вокзальній, 1, відбулася ДТП за участю транспортного засобу «Lexus CT 200H», р.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «Pеugeot 301», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 .
Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 02.11.2023 у справі № 760/19681/23 винним в порушенні ПДР та скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, визнано водія транспортного засобу «Lexus CT 200H», р.н. НОМЕР_3 , ОСОБА_2 . Відповідно, вина ОСОБА_2 в пошкодженні автомобіля позивачки та у заподіянні їй шкоди доведена повністю.
Внаслідок ДТП, транспортний засіб ««Pеugeot 301», р.н. НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження.
Транспортний засіб «Pеugeot 301», р.н. НОМЕР_2 на час ДТП належав на праві власності ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. На момент ДТП керував транспортним засобом «Pеugeot 301», р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_5 .
Згідно з полісу № ЕР-212651871 ПАТ «СК «Саламандра» обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 11.08.2023 року автомобіль «Lexus CT 200H», р.н. НОМЕР_3 , яким керував відповідач, був застрахований.
16.08.2023 року представник ОСОБА_1 подав до СК «Саламандра» повідомлення про ДТП та заяву про виплату страхового відшкодування, в якій зазначив, що виплату здійснити на банківській рахунок, що належить ФОП ОСОБА_4 .
Згідно страхового акту № 0047280.08.23/1 страхова сума становить 16 000 грн.
Обґрунтовуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 посилалася на те, що пошкодження в ДТП належного їй автомобіля відповідачем, що вчинене у зв`язку з порушенням заподіювачем шкоди ПДР України, завдало позивачеві сильних душевних страждань та негативно вплинуло на її моральний стан у зв`язку з перенесеним стресом щодо завдання механічних пошкоджень майну, а також через тимчасову неможливість використовувати автомобіль за призначенням та необхідність витрачати час і зусилля для відновлення автомобіля ремонтом та пошуком можливостей відновлення порушеного права як власника пошкодженого автомобіля за рахунок страховика.
Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення їх прав.
Пункт третій частини другої вказаної статті передбачає, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодженням її майна.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Згідно роз`яснень, наданих у пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Згідно з частиною шостою статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно частин першої, другої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Безумовно, пошкодження транспортного засобу створює певні незручності та потребує виходу із своєї зони комфорту для відновлення свого порушеного права. Із матеріалів справи установлено, що позивач є власником транспортного засобу, пошкодженого внаслідок порушення відповідачем ПДР України, отже, на думку колегії суддів, такі підстави є достатніми для відшкодування моральної шкоди. Враховуючи характер пошкоджень автомобіля позивачки, розмір майнової шкоди заподіяної їй пошкодженням автомобіля, душевні страждання, яких зазнала позивачка у звя`зку з пошкодженням її автомобіля, незручності які було їй заподіяно, суд апеляційної інстанції вважає, що моральна шкода у розмірі 2 000 грн буде достатньою і справедливою для компенсації тих душевних страждань, яких вона зазнала.
Щодо доводів апеляційної скарги в частині судових витрат, суд зазначає про таке.
Відмовляючи у стягненні витрат на правничу допомогу, судом зазначено, що стороною позивача не надано належних доказів на підтвердження фактичної сплати послуг, щодо надання правової допомоги адвокатом відповідно до договору про надання правової допомоги (квитанцій, платіжних доручень, розписок, тощо).
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частина друга статті 133 ЦПК УкраЇни).
Згідно з пунктом першим частини третьої статті 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, відповідно до статті 137 ЦПК України, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Таким чином, розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (Правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 01 вересня 2020 року у справі №640/6209/19).
На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу позивач надала суду Договір № 14/08/23-ЮП/ILвід 14.08.2023 року, укладений між  ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , останній надав позивачу такі послуги (вчинення процесуальних дій поза судовим засіданням) з розрахунку 1 500,00 грн. за 1 годину роботи:
1. Юридична консультація замовника - 0,5 години (сукупно).
2. Вивчення документів, наданих замовником - 0,5 години (сукупно).
3. Збирання доказів - 2,0 години (сукупно).
4. Вжиття заходів досудового врегулювання спору - 1,0 година (сукупно).
5. Складання й подання до суду позовної заяви - 6,0 годин (сукупно).
Відповідно до акта виконаних робіт № 01 ОСОБА_3 виконав свої зобов`язання за договором, а позивач прийняла виконані роботи сукупною вартістю 15 000,00 грн. 
Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу понесену у суді першої інстанції пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 5 476,19 грн., виходячи з такого розрахунку (4 600 х 15 000/ 12 600). 
Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Виходячи з вищенаведеного, рішення суду першої інстанції в частині відмови позивачці у відшкодуванні моральної шкоди та у стягненні витрат на правничу допомогу не може вважатись законним та обґрунтованим, і таким, що ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального та з дотриманням норм процесуального права, у зв`язку з чим наявні підстави для його скасування та ухвалення нового рішення в цій частині. 
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Убачається, що за подання до суду позовної заяви у цій справі позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. плюс 1 211,20 грн.
Таким чином, враховуючи, що апеляційна скарга позивача задоволена частково, отже з відповідача підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 242,24 грн. за вимогою про стягнення моральної шкоди (2000 х 1211,20/10 000 = 242,24 грн.)
За подачу апеляційної скарги позивачкою судовий збір сплачено не було, а він підлягав сплаті у розмірі 1453,44 грн (1211,20 х 150 відсотків х 0,8 = 1 453,44). Оскільки апеляційну скаргу позивачки задоволено частково, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 290,69 грн. (2 000 х 1 453, 44 / 10 000 = 290,69 грн.)

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , задовольнити частково.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2025 року в частині відмови ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та в частині відмови у відшкодуванні витрат на правничу допомогу скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення. 
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа : фізична особа-підприємець ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) 2 000,00 грн моральної шкоди, 5 476, 19 грн. витрат на правничу допомогу, понесених позивачем у суді першої інстанції та 242, 24 грн. витрат по сплаті судового збору. 
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 290,69 грн. за подачу апеляційної скарги. 

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді
Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна