Справа № 127/21970/25
Провадження № 22-ц/801/532/2026
Категорія: 53
Головуючий у суді 1-ї інстанції Роздорожна А. Г.
Доповідач:Копаничук С. Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року	Справа № 127/21970/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Копаничук С.Г. ,
суддів: Голоти Л.О., Рибчинського В. П., 
з участю секретаря судового засідання: Ходакової М. Г.
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 31.10.2025 року, постановлене під головуванням судді Роздорожної А.Г. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП,-

в с т а н о в и в:

14.07.2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Зазначав, що 08.01.2025 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем PEUGEOT BOXER(евакуатор), д.н.з. НОМЕР_1 , вчинив з`їзд у кювет, внаслідок якого автомобіль ОСОБА_1 , марки «BMW 523i» , д.н.з. НОМЕР_2 , що перевозився на евакуаторі, впав з платформи та отримав механічні пошкодження.Вина відповідача за ст.124 КУпАП підтверджена постановою Липовецького районного суду від 21.01.2025 року . Посилаючись на те,що страхова компанія відмовила йому у відшкодуванні шкоди через відсутність правових підстав для відшкодування , оскільки майно знаходилося у забезпеченому транспортному засобі,просив позов задовольнити і стягнути з відповідача у відшкодування матеріальної шкоди  313 286 грн, у відшкодування моральної шкоди - 50 000 грн та судові витрати.
Заочним рішенням Шаргородського районного суду від 31.10.2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 313 286 грн ,а також 2506,30 грн судового збору та 3820,32 грн витрат за залучення експерта і проведення експертизи. В решті позову відмовлено.
Ухвалою Шаргородського районного суду від 18.12.2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить зазначене рішення суду скасувати через порушення судом норм матеріального та процесуального права,а справу направити на новий розгляд. Зазначив, що рішення суду ухвалено з істотним порушенням норм процесуального права, оскільки ОСОБА_2 не був належним чином повідомлений про розгляд справи, не отримував судових повісток та матеріалів справи, що позбавило його можливості подати заперечення та реалізувати право на захист. Суд передчасно визначив розмір матеріальної шкоди, поклавши в основу рішення копію експертного висновку, з яким ОСОБА_2 не був ознайомлений та який містить припущення щодо розміру шкоди («могла становити»). Крім того, цей висновок втратив чинність на момент ухвалення рішення, а визначена вартість автомобіля є завищеною порівняно з ринковими цінами аналогічних транспортних засобів. При визнанні автомобіля знищеним , суд безпідставно стягнув з нього повну ринкову вартість транспортного засобу без визначення його утилізаційної вартості та без вирішення питання щодо залишків пошкодженого автомобіля, чим допустив подвійне відшкодування шкоди. Крім цього, судом не залучено до участі у справі страховика, який є належним відповідачем у межах страхової суми. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вважає рішення суду законним та обґрунтованим , а доводи апеляційної скарги безпідставними .
Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди, у частині відмови у стягненні моральної шкоди апеляційним судом не переглядається.
Заслухавши доповідача, осіб ,що беруть участь у справі ,вивчивши матеріали справи і рішення суду в межах доводів апеляційної скарги , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив із того, що факт ДТП, вина ОСОБА_2 у її скоєнні та причинно-наслідковий зв`язок між його діями і завданою шкодою підтверджуються постановою суду про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, що має преюдиційне значення. Обов`язок відшкодування шкоди покладається на відповідача як завдавача шкоди ,оскільки підстав для покладення цивільної відповідальності на страховика немає, так як згідно ст.34.2 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Оскільки відповідач ОСОБА_2 не надав суду заперечень або альтернативних доказів розміру матеріальної шкоди ,суд виходив із того, що такий розмір підтверджується наданим позивачем висновком експертного дослідження про економічну недоцільність відновлення автомобіля і про те,що її розмір дорівнює ринковій вартості автомобіля до ДТП - 313 286 грн. 
Проте повністю із вказаними висновками суду ,зокрема, щодо розміру спричиненої шкоди , колегія суддів погодитись не може , виходячи з наступного.
Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку.
Статтею 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.
Зі змісту ч. 6 ст. 82 ЦПК України вбачається ,що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрали законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Згідно п.6 Перехідних положень ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 21.05.2024 року договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що укладені та набрали чинності до введення в дію цього Закону, продовжують діяти на умовах, що були чинними на день набрання чинності такими договорами.
Цивільно правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована АТ «СГ «ТАС» згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР 222671040 від 08.08.2024 року.
Отже , до вказаних правовідносин застосовуються положення ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.01.2024 року.
Відповідно до ч.1 ст.18 вищезазначеного Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум та згідно з умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні. 
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано ст. 28 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 01.01.2024 року.
Відповідно до ч.1-2 ст.28 цього Закону транспортний засіб вважається знищеним, якщо вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість транспортного засобу станом на день настання дорожньо-транспортної пригоди до його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.  Якщо транспортний засіб вважається знищеним внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, страхова (регламентна) виплата розраховується як сума  матеріальних збитків, що визначаються як різниця між ринковою вартістю транспортного засобу на день настання дорожньо-транспортної пригоди до його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та після пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди».(чинний на момент ДТП 08.01.2025 року).
Відповідно до ч.3 вищезазначеного закону,ринкова вартість транспортного засобу до його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди визначається суб`єктом оціночної діяльності, оцінювачем, судовим експертом або страховиком (МТСБУ) відповідно до положень законодавства про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні. 
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підстав яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Відповідно до вимог статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
У деліктних зобов`язаннях, з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач повинен довести наявність шкоди, її розмір, протиправність дій відповідача та причинний зв`язок між ними.
Як встановлено апеляційним судом,  ОСОБА_1 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_3 , є власником транспортного засобу «BMW 523i», д.н.з. НОМЕР_2 (а.с.36).
Постановою Липовецького районного суду Вінницької області від 21 січня 2025 року у справі №136/66/25 ОСОБА_2 визнано винним за статтею 124 КУпАП, а саме в порушенні Правил дорожнього руху, внаслідок чого сталась ДТП під час якої належний ОСОБА_1 транспортний засіб «BMW 523i», д.н.з. НОМЕР_2 при перевезенні впав з платформи автомобіля під керуванням ОСОБА_2 (а.с.35).
ПАТ «Страхова Група ТАС» 15 квітня 2025 року відмовила ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування за пошкодження його автомобіля, оскільки майно знаходилось в забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП (а.с.32, 33).
З метою досудового врегулювання спору представник ОСОБА_1 звертався до ОСОБА_2 з досудовою претензією від 8 травня 2025 року про добровільне відшкодування спричиненої ДТП шкоди у розмірі 313 286 грн, що залишилась без задоволення. (а.с.31).
Позивач та суд вірно не підіймали питання про залучення до участі в справі страховика ,оскільки згідно ст.34.2 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, що спричинив дорожньо-транспортну пригоду. 
Згідно з ст. 1.7 вказаного Закону забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. У даному випадку автомобіль ОСОБА_1 перевозився на платформі евакуатора, який є забезпеченим транспортним засобом, тому таке майно вважається таким, що перебувало у цьому транспортному засобі, у зв`язку з чим у страховика не виникає обов`язку щодо здійснення страхової виплати. Відтак ,доводи апеляційної скарги про те, що судом не залучено до участі у справі страховика, який є належним відповідачем у межах страхової суми, є безпідставними.
Разом із тим,доводи апеляційної скарги про те, що суд невірно визначив розмір спричиненої матеріальної шкоди на підставі наданого позивачем експертного висновку, заслуговують на увагу , виходячи з наступного.
Обгрунтовуючи взяття за основу оцінки розміру матеріальної шкоди наданий позивачем експертний висновок , суд виходив із того,що відповідач цей висновок і його результати не оскаржив. 
Разом із тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідач не був присутній у судовому засіданні і розгляд справи відбувся у його відсутність , при цьому у матеріалах справи відсутні докази його належного повідомлення про дату та час розгляду справи. Так, серед наявних документів є лише супровідний лист від 12.08.2025 року щодо надсилання ОСОБА_2 ухвали про відкриття провадження та рекомендоване повідомлення, у якому зазначено, що адресат відсутній за вказаною адресою. Додатково відсутні будь-які відомості, що відповідач був повідомлений про дату та час судового засідання, оскільки відсутні повістки про виклик ОСОБА_2 до суду. Враховуючи зазначене, апеляційний суд вважає доводи та надані відповідачем докази обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу, оскільки оскаржити зазначений екпертний висновок в суді першої інстанції, він не мав можливості.
Згідно висновку експертного дослідження №ЕД-19/102-25/1509-АВ від 30 січня 2025 року, ринкова вартість транспортного засобу, марки «BMW 523i» ,д.н.з. НОМЕР_2  станом на 20 січня 2025 року без пошкоджень отриманих під час дорожньо-транспортної пригоди могла становити 313 286 грн. Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «BMW 523i» станом на 8 січня 2025 року могла становити 846704,61 грн ,а тому відновлення автомобіля є економічно недоцільним, тому вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «BMW 523i» ,д.н.з. НОМЕР_2  ,станом на 8 січня 2025 року могла становити 313 286 грн (а.с.7-22).
Водночас, як зазначалося, якщо транспортний засіб вважається знищеним внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, страхова (регламентна) виплата розраховується як сума: матеріальних збитків, що визначаються як різниця між ринковою вартістю транспортного засобу на день настання дорожньо-транспортної пригоди до його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та після пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, визначення якої можливе виключно шляхом проведення відповідної експертизи, призначеної у спосіб, передбачений ст. 102-104, 108 ЦПК України.
Верховний Суд у постанові від 21.07.2022 року у справі №752/13375/19 дійшов висновку про те, що « Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.»
Аналогічні правові висновки щодо застосування вказаних норм права викладені й у постановах Верховного Суду від 22 лютого 2018 у справі № 140/481/16-ц, від 30 січня 2019 у справі № 753/21303/16-ц, від 14 липня 2020 у справі № 525/1592/18, від 01 серпня 2018 у справі № 363/2222/16-ц, від 01 квітня 2020 у справі № 754/10777/15-ц.
Отже, з урахуванням правової позиції Верховного Суду у постанові від 21.07.2022 (справа №752/13375/19) положення ст.30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за аналогією закону можуть застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідно до закону зобов`язані відшкодовувати завдану шкоду.
Разом із тим, позивач не надав суду і матеріали справи, експертного дослідження не містять оцінки вартості автомобіля позивача після вказаного ДТП .
Суд першої інстанції вказаного не врахував і ,не маючи оцінки залишків авто після ДТП , помилково визначив розмір спричиненої матеріальної шкоди у вигляді ринкової вартості автомобіля до ДТП та ще і визначену у «можливій» формі , ,яку й стягнув з відповідача ,у той час як рішення суду не може грунтуватись на припущеннях.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позивач ОСОБА_1 не довів допустимими,достовірними і достатніми доказами розміру завданої йому матеріальної шкоди. Наданий до матеріалів справи висновок експертного дослідження не містить визначення вартості транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди, що унеможливлює встановлення фактичного розміру збитків як різниці між ринковою вартістю транспортного засобу до та після пошкодження. За таких обставин суд першої інстанції передчасно поклав зазначений висновок в основу рішення та безпідставно визначив розмір шкоди у сумі повної ринкової вартості транспортного засобу, не врахувавши його залишкову (утилізаційну) вартість, що суперечить принципу повного, але не надмірного відшкодування шкоди та фактично призводить до подвійного відшкодування.
При цьому ОСОБА_1 , будучи належним чином обізнаним про предмет доказування у справі, не заявляв клопотання про призначення судової експертизи з метою встановлення ринкової вартості транспортного засобу «BMW 523i» д.н.з. НОМЕР_2 до та після ДТП, що унеможливило встановлення розміру збитків достовірними і достатніми доказами.
Таким чином , вважаючи автомобіль фізично знищеним і стягуючи майнову шкоду у розмірі вартості автомобіля позивача до ДТП , суд порушив норми матеріального і процесуального права,не застосував аналогію закону,не роз`яснив сторонам(позивачу) наслідки не вчинення ним процесуальних дій по з`ясуванню обставин ,що мають значення для справи , в результаті чого позивач не надав і суд не встановив вартість залишків транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди і не визначив різницю між ринковою вартістю транспортного засобу до та після його пошкодження, що за ст. 28 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є обов`язковим для правильного визначення розміру майнової шкоди у випадку знищення транспортного засобу. За таких обставин висновки суду щодо наявності підстав для стягнення з ОСОБА_2 ринкової вартості автомобіля до ДТП є такими, що не відповідають закону, ґрунтуються на припущеннях, що суперечить принципам доказування, встановленим процесуальним законодавством.
Відтак ,доводи апеляційної скарги про те, що суд відшкодував шкоду без вирішення питання щодо залишків пошкодженого автомобіля ,є обґрунтованими.
У засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_2 – адвокат Чернілевською Р.В. посилаючись на те, що справа була розглянута судом у відсутність необізнаного про розгляд відповідача, заявила клопотання про витребування у ТСЦ 5641 копії договору купівлі-продажу та договору комісії на підставі яких було здійснено перереєстрацію належного ОСОБА_1 транспортного засобу, оскільки після відкриття апеляційного провадження ОСОБА_2 стало відомо, що ОСОБА_1 вищезазначений транспортний засіб відчужив ще до подання позовної заяви. 
Листом № 31/35-2026 від 02.03.2026 ТСЦ 5641 повідомило суд про те, що згідно відомостей Державного реєстру транспортних засобів, т.з. «BMW 523i» д.н.з. НОМЕР_2 перереєстрований у ЦНАП міста Корець на нового власника за договором купівлі-продажу від 07.11.2025 року №2025/11/12 та договором комісії від 06.11.2025 року №2025/11/12.(а.с.168)
04.03.2026 року представник ОСОБА_1 не заперечував проти факт продажу автомобіля його довірителем у листопаді 2025 року.
Враховуючи викладене і те,що позивачем не доведено допустимими ,достовірними і достатніми доказами фактичний розмір завданої йому шкоди , як різниці у вартості транспортного засобу до та після ДТП , колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу , а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи і вимогам закону і є необґрунтованими .
З огляду на викладене та встановлений факт відчуження транспортного засобу позивачем, недоведеність розміру майнової шкоди, а також відсутність належного визначення різниці вартості транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про відшкодування майнової шкоди.
У зв`язку з тим, що суд невірно встановив обставини справи , що мають значення для її розгляду, неправильно застосував норми права ,внаслідок чого дійшов висновку, що не відповідає дійсним обставинам справи і вимогам закону , колегія суддів вважає,що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову позивачу у відшкодуванні майнової шкоди, заподіяної його майну внаслідок ДТП .
Відповідно до п. 2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 
Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Оскільки суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи і допустив невідповідність висновків суду їм ,а також неправильно застосував норми матеріального і порушив норми процесуального права , рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у стягненні майнової шкоди.
Згідно з ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до п.п. «в» п.4 ч.1 ст. 382 ЦПК України, ст. 141 ЦПК України ,суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, судові витрати підлягають залишенню за ним . 
Водночас з ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2  підлягає стягненню сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 3759,45 грн .
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України 
Постановив: 
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Заочне рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 31.10.2025 року скасувати.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на судовий збір в розмірі 3759,45 грн .
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач С. Г. Копаничук 

судді: Л.О. Голота

В.П. Рибчинський