РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

13 квітня 2026 року	Справа №160/30776/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Конєвої С.О. 

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАГОВИМІРЮВАЛЬНІ СИСТЕМИ-СЕРВІС» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0574480702 від 16.10.2025р., -
УСТАНОВИВ:
24.10.2025р. Товариство з обмеженою відповідальністю «ВАГОВИМІРЮВАЛЬНІ СИСТЕМИ-СЕРВІС» (далі – ТОВ «ВВС-СЕРВІС») звернулося з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області та просить:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача №0574480702 від 16.10.2025р.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням позивачу було донараховано податкове грошове зобов`язання з ПДВ у загальній сумі 1 223 476,25 грн. (за податковим зобов`язанням -978781,00 грн., за штрафними санкціями – 244 695,25 грн.) на підставі висновків акту перевірки від 29.09.2025р. про заниження податку на додану вартість в порушення вимог п.198.1, 198.2, 198.3 ст.198 ПК України внаслідок того, що його контрагенти-постачальники (ТОВ «АЛІСВІТ», ТОВ «БІЗГРУПП ТОРГ») є фігурантами кримінальних проваджень, у зв`язку із чим господарські операціями з ними відповідачем були визнані такими, що не відбулись. Позивач у позові зазначив, що він не погоджується із вказаними висновками та спірним рішенням контролюючого органу, вважає їх суб`єктивними, упередженими, поверхневими, не підтвердженими правовими нормами, а також такими, що не відповідають позиції судових інстанцій, в тому числі, Верховного Суду України, оскільки у відповідача були відсутні зауваження щодо обов`язкових реквізитів первинних бухгалтерських документів та/або недоліків у їх оформленні; придбання та подальше використання отриманих товарів в господарській діяльності позивача підтверджується як наявними первинними бухгалтерськими документами, так і висновками акту перевірки від 29.09.2025р. (сторінка 12 та 14); у ході проведення перевірки на вимогу посадових осіб відповідача була проведена інвентаризація ТМЦ, нестачі або надлишків ТМЦ не було виявлено; здійснені позивачем господарські операції з вказаними контрагентами відповідають діловій меті фінансово-господарської діяльності підприємства (направленій на розширення сфери своєї діяльності), навіть за відсутності отримання прибутку у зазначений період, але можливість його отримання в подальшому зі сплатою податку до Бюджету; реальність вчиненої господарської операції – це встановлення факту зміни руху активів чи зміни стану зобов`язань платника податку внаслідок придбання ним товарів (послуг) – (Ухвала ВАСУ від 10.03.2015 у справі №2а-0370/1564/12); позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань; укладені позивачем правочини з його контрагентами недійсними у судовому порядку не визнавались; інформація про наявність кримінальних проваджень щодо його контрагентів без остаточного вироку по справі не може прийматися до уваги як належний доказ та ці обставини мають оцінюватися судом разом з наданими первинними документами (постанова ВС від 07.07.2022 у справі №160/3364/19); відтак, позивач вважає, що посилання на нереальність виконання господарських операцій в обґрунтування висновків акту перевірки є неправомірними, оскільки побудовані лише на припущеннях. Окрім того, позивач посилається і на те, що відповідачем не було враховано строків давності, передбачених ст.102 ПК України, в частині нарахування податкового зобов`язання та штрафних санкцій за жовтень 2018р. (20858,50 грн.), лютий 2019р. (20842,75 грн.) навіть за умови зупинення перебігу таких строків у період з 18.03.2020 по 31.07.2023р., а також і вважає, що наявність умислу, вини з боку позивача, що є передумовою для застосування до нього штрафних санкції у розмірі 25%, відповідачем не доведена всупереч вимогам ст.ст.111, 112, 123 ПК України; на переконання позивача, Товариство не припускалось протиправних дій, у зв`язку з чим не підлягає притягненню до відповідальності, тому оспорюване рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Ухвалою суду від 30.10.2025р. було відкрито адміністративне провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а також зобов`язано відповідача надати суду відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотримання вимог ст.ст.162,261 Кодексу адміністративного судочинства України; надати докази, які були підставами для формування висновків, викладених у акті перевірки, виходячи з вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України.
Також зазначеною вище ухвалою суду, було запропоновано позивачу протягом 15 календарних днів після отримання даної ухвали надати суду докази реальності господарських операцій з контрагентами, які наведені в акті перевірки; надати докази руху активів, досягнення ділової мети та економічного ефекту від таких господарських операцій; надати докази отримання прибутку у спірному періоді, виходячи з вимог ч.1 ст.77 наведеного Кодексу.
На виконання вимог згаданої вище ухвали суду позивачем через систему «Електронний суд» були подані додаткові пояснення, в яких позивач зазначив, що в акті перевірки (аркуш 15) контролюючий орган прийшов до висновку, що господарські операції між ПП «Алісвіт» та ТОВ «Бізгрупп Торг» з позивачем визнано такими, що фактично не відбулися. Вказані висновки є передчасними, а господарські операції були реальними, підприємством було укладено договір поставки №05.10/18-31 від 05.10.2018р. за якими вказаним контрагентом позивачу був поставлений товар, що підтверджено видатковими накладними, перевезення товару здійснювалося на підставі прийнятих постачальником до виконання заявок (п.2.1 договору) та ТТН, рахунками на оплату, складених в межах виконання цього договору; факт реальності здійснення господарської операції з ТОВ «Бізгрупп Торг» також підтверджено видатковими накладними №09/06-2 від 09.06.2021р., №03/06-1 від 03.06.2021. Позивач вказав, що зі змісту сторінки 10 акту перевірки від 29.09.2025 (щодо ПП «Алісвіт») та сторінки 13 (ТОВ «Бізгрупп Торг») встановлено, що у ході проведення даної перевірки посадовими особами було здійснено аналіз платіжних документів із даними первинними документами, що підтверджують факт оплати саме позивачем товару, що свідчить про дотримання ним вимог податкового законодавства. Також позивачем зазначено щодо досягнення ділової мети та економічного ефекту від вищеописаних господарських операцій, а саме: вказані придбані товари використовувалися позивачем для виготовлення, доставлення матеріалів та обладнання, демонтажу, монтажу та пусконалагоджувальних робіт, повірка ваг, пісок, що був придбаний у ТОВ «Бізгрупп Торг» було використано для виготовлення фундаменту під ваги – для вирівнювання поверхності. В якості доказу останнього надано до суду акт про списання товарів №2355. За результатами діагностування вагового обладнання, ремонту вагового обладнання, модернізації вагового обладнання позивач отримує дохід, що свідчить про реальність господарських операцій з вказаними контрагентами-постачальниками, та, як наслідок, протиправність оспорюваного податкового повідомлення-рішення.
До наведених вище пояснень позивачем було додано копію Акту списання товарів №2355 від 03.10.2025р. та копію листа без номера, без дати, без зазначення адресата, за підписом директора ТОВ «ВВС-СЕРВІС».
14.11.2025р. через систему «Електронний суд» на виконання вимог ухвали суду відповідачем було надано відзив на позов, у якому останній просив у задоволенні адміністративного позову позивачеві відмовити у повному обсязі посилаючись на те, що у ході проведення перевірки позивача було встановлено такі порушення, а саме: не підтверджено реальність здійснення господарських операцій з ризиковим контрагентом – постачальником ПП «АЛІСВІТ», який є фігурантом кримінальних проваджень, на суму без ПДВ 4310547,93 грн.; не підтверджено реальність здійснення господарських операцій з ризиковим контрагентом – постачальником ПП «БІЗГРУПП ТОРГ», який є фігурантом кримінальних проваджень, на суму без ПДВ 583 355,4 грн. Згідно аналізу ланцюга постачання, виявлено ознаки циклічного переміщення товарів між контрагентами-постачальниками без фактичного кінцевого споживання, що свідчить про те, що товари перебувають у штучно створеному замкнутому обороті між контрагентами. Враховуючи той факт, що господарські операції між контрагентами ПП «АЛІСВІТ» та ТОВ «БІЗГРУПП ТОРГ» з позивачем визнано такими, що фактично не відбулися, позивачем при декларуванні ПДВ порушено п.198.1, п.198.2, п. 198.3 ст.198 ПК України чим завищено податковий кредит з ПДВ у сумі 978 781 грн.
В свою чергу, представником позивача через систему «Електронний суд» 03.12.2025р. було подано до суду відповідь на відзив, у якому викладені всі обставини, які були наведені у позові та у додаткових поясненнях, додатково зазначив, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт/послуг), призначених для використання у його господарській діяльності, тому вважає, що позивач не порушував вимог податкового законодавства, а висновки акту перевірки, продубльовані у відзиві на позов, є необґрунтованими та безпідставними, у зв`язку з чим просив задовольнити позов у повному обсязі.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
У зв`язку із великим навантаженням та перебуванням судді Конєвої С.О. у щорічних відпустках, що було об`єктивною перешкодою для розгляду справи по суті у вказаний строк, ухвалою суду від 13.04.2026р. розгляд даної справи було продовжено до 13.04.2026р. на підставі ст.121 Кодексу адміністративного судочинства України.
Враховуючи викладене, дана справа вирішується 13.04.2026р., тобто у межах строку, визначеного ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
У відповідності до вимог ч.8 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Із наявних в матеріалах справи документів, судом встановлені наступні обставини у даній справі.
Товариство з обмеженою відповідальністю «ВАГОВИМІРЮВАЛЬНІ СИСТЕМИ-СЕРВІС» 29.07.2008р. зареєстроване як юридична особа за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, проспект Слобожанський, будинок 29, офіс 400, є платником податку на додану вартість та перебуває на обліку як платник податків та зборів у ГУ ДПС у Дніпропетровській області, що підтверджується копією Виписки з ЄДРПОУ від 25.09.2025р. та змістом акту перевірки від 29.09.2025р. у частині, що не заперечується учасниками справи.
У період з 29.04.2025р. по 22.09.2025р. відповідно до п.п.20.1.4 п.20.1 ст. 20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.77.1, п.77.4 ст.77 ПК України та наказу від 08.04.2025 №2335-п було проведено документальну планову виїзну перевірку позивача податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2018 по 31.12.2024 за результатами якої був складений акт перевірки від 29.09.2025р. за №4165/04-36-07-02/36053387.
За висновками згаданого акту перевірки було встановлено порушення позивачем п. 188.1 ст.188, п.198.1, п.198.2, абз.1,2 п.198.3 ст.198 (нереальність господарських операцій по взаємовідносинах позивача з його контрагентами – ПП «АЛІСВІТ», ТОВ «БІЗГРУПП ТОРГ», які є фігурантами кримінальних проваджень внаслідок чого господарські операції позивача з вказаними контрагентами визнано такими, що фактично не відбулися) чим було завищено податковий кредит з податку на додану вартість у сумі 978 781 грн.
На підставі вищевказаного акту перевірки, контролюючим органом 16.10.2025р. було прийняте податкове повідомлення-рішення, а саме:
- №0574480702 форми «Р» за яким позивачеві було збільшено податкове грошове зобов`язання з ПДВ у загальній сумі 1 223 476,25 грн., у тому числі, по податковому зобов`язанню – 978 781 грн., за штрафними санкціями – 244 695,25 грн., що підтверджується копією відповідного рішення, наявного у справі.
Вказане податкове повідомлення-рішення є предметом спору у даній адміністративній справі.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, проаналізувавши норми чинного законодавства України, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору у сукупності з наданими доказами, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, виходячи з наступного.
Правовідносини щодо контролю за правильністю формування податкового кредиту від`ємного значення з податку на додану вартість, бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, витрат платниками податку між суб`єктами господарювання та контролюючим органом регулюються нормами Податкового кодексу України, Законом України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні». 
Вимоги для підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 ПК (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). 
Згідно з абзацом першим пункту 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий пункту 44.1).
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV (далі - Закон №996-XIV).
Згідно із частиною першою статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, перелік яких наведений у частині другій зазначеної статті.
Господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу – п.п. 14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України.
У відповідності до вимог п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України встановлено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
У відповідності до підпункту «а» пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платника податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.
Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (пункт 198.2 статті 198 ПК).
Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (абзац другий цього пункту).
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 ПК).
Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними документами, які відображають реальність таких операцій. Сума ПДВ для включення до податкового кредиту повинна бути підтверджена, крім того, податковою накладною, виписаною постачальником на операцію з постачання товару (послуг) і зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником при визначенні податкових зобов`язань з ПДВ, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце.
Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені для оформлення такої операції, не відповідають дійсності і не можуть бути підставою податкового обліку. Це відповідає і вимогам статті 75 КАС щодо достовірності доказів.
У справах, предмет спору в яких стосується правомірності відображення платником податків у бухгалтерському та податковому обліках фінансових показників господарських операцій, які, за висновком контролюючого органу, є фіктивними, сталою є практика правозастосування Верховним Судом, яка, якщо її узагальнити, полягає в тому, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування в податковому обліку податкового кредиту та на зменшення фінансового результату до оподаткування на суму витрат, відображену в бухгалтерському обліку, наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у своїй господарській діяльності, що пов`язано з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника та має підтверджуватись первинними документами відповідно до вимог, встановлених правовими нормами, зокрема й щодо змісту документа (заповнення обов`язкових реквізитів).
Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту та витрат.
Якщо господарська операція фактично не відбулася, то платник податків не має права на податкову вигоду у вигляді податкового кредиту та/або зменшення оподатковуваного доходу на суму витрат.
Наведені правові висновки узгоджуються із правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 05.05.2023 у справі №160/15514/20.
З урахуванням наведених висновків та з метою дослідження всіх доказів на підтвердження реальності вчинення позивачем господарських операцій із його контрагентами – ПП «АЛІСВІТ» (поставка товару) та з ТОВ «БІЗГРУПП ТОРГ» (поставка товару) адміністративним судом ухвалою суду від 30.10.2025р. було запропоновано учасникам справи надати наступні копії документів, а саме:
- позивачу – докази реальності господарських операцій з контрагентами, які наведені в акті перевірки; надати докази руху активів, досягнення ділової мети та економічного ефекту від таких господарських операцій; надати докази отримання прибутку у спірному періоді, виходячи з вимог ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України;
- відповідачу – відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст.162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України; надати докази, які були підставами для формування висновків, викладених у акті перевірки, виходячи з вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України.
На виконання вимог наведеної ухвали суду, позивачем були надані до суду копії наступних документів по контрагенту позивача – ТОВ «АЛІСВІТ», а саме:
- копії інвентаризаційних описів №1, №4 від 02.09.2025; копію договору поставки №05.10/18-31 від 05.10.2018р. укладеного позивачем з ТОВ «АЛІСВІТ»; копії видаткових накладних 653 від 12.10.2018р., №397 від 17.06.2019р., №765 від 27.12.2018р., №398 від 25.06.2019р., №493 від 22.07.2019р., №1129 від 18.11.2019р., №86 від 22.01.2020р., №160 від 16.03.2020р., №396 від 27.06.2019р., копії ТТН №Р397 від 17.06.2019р., №Р398 від 25.06.2019р., №Р493 від 22.07.2019р., №Р1129 від 18.11.2019р., №Р86 від 22.01.2020р., №Р160 від 16.03.2020р., №Р396 від 27.06.2019р. та копії рахунків на оплату №712 від 27.12.2018р. на загальну суму з ПДВ 500 226,00 грн., №38 від 21.01.2020р. на загальну суму з ПДВ 879 564,00 грн., №139 від 24.02.2020р. на загальну суму ПДВ 302 028,68 грн.;
- по контрагенту ТОВ «БІЗГРУПП ТОРГ» - копії видаткових накладних №03/06-1 від 03.06.2021, №09/06-2 від 09.06.2021 щодо поставки покупцю (позивачу) товару (піску, арматури, прокату плоского з вугл.сталі 600 мм 0,3, лист 1 (0,00785т/м2), швелер гнутий рівнополочний) на загальну суму з ПДВ 300 000,00 грн., 400026,48 грн., відповідно.
Також представником позивача були надані додаткові пояснення від 14.11.2025, копія Акту про списання товарів №2355 від 03.10.2025, копія листа директора ТОВ «ВВС-СЕРВІС» без номера, без дати щодо отримання прибутку від ведення господарської діяльності.
Так, під час дослідження вищенаведених договорів та копій вищенаведених первинних бухгалтерських документів, судом встановлені наступні обставини.
05.10.2018р. між ПП «Алісвіт» (постачальником) та ТОВ «ВВС-Сервіс» (покупцем) був укладений Договір поставки №05.10/18-31 за умовами якого Постачальник зобов`язувався на умовах, які вказані у цьому Договорі, поставляти з передачею у власність Покупцю, за окремими замовленнями (заявками) останнього, Товар, а Покупець зобов`язувався прийняти замовлений ним Товар та своєчасно оплачувати його вартість Постачальнику згідно умов цього Договору – п.1.1 згаданого договору.
Згідно п.2.1 цього договору, передбачено, що поставка Товару здійснюється окремими партіями на підставі прийнятих Постачальником до виконання заявок Покупця.
Також і за п.4.1 згаданого договору, встановлено, що поставка Товару здійснюється за попередньою заявкою Покупця.
За змістом п.7.2 договору передбачено, що Покупець повинен сплатити поставлений Товар не пізніше 10 (десяти) календарних днів з дати поставки товару. Датою поставки вважається дата фактичного отримання товару Покупцем та підпису відповідних накладних.
На підтвердження реальності фактичного вчинення вищенаведеної господарської операції по поставці позивачеві Товару (прокату, арматури, сталі оцинкованої) позивачем були надані копії видаткових накладних від 12.10.2018р., №397 від 17.06.2019р., №765 від 27.12.2018р., №398 від 25.06.2019р., №493 від 22.07.2019р., №1129 від 18.11.2019р., №86 від 22.01.2020р., №160 від 16.03.2020р., №396 від 27.06.2019р., копії ТТН №Р397 від 17.06.2019р., №Р398 від 25.06.2019р., №Р493 від 22.07.2019р., №Р1129 від 18.11.2019р., №Р86 від 22.01.2020р., №Р160 від 16.03.2020р., №Р396 від 27.06.2019р., копії рахунків на оплату №712 від 27.12.2018р. на загальну суму з ПДВ 500 226,00 грн., №38 від 21.01.2020р. на загальну суму з ПДВ 879 564,00 грн., №139 від 24.02.2020р. на загальну суму ПДВ 302 028,68 грн.
В той же час, на виконання вимог п.2.1 та п.4.1 згаданого договору, оформлення заявок покупця та прийняття цих заявок постачальником позивачем суду не було надано.
Також упродовж з 2018 року по 2025 рік, тобто, після спливу 7 років, всупереч п.7.2 договору поставки, за отриманий вище Товар відповідна оплата на користь постачальника позивачем не здійснена, таких доказів ні до перевірки, ні до суду позивачем не надано.
За викладених обставин та враховуючи те, що заявки покупцем (позивачем) на поставку товару не оформлялись та цих заявок постачальник не приймав (таких доказів суду не надано) у даному випадку судом вище встановлено факт отримання позивачем Товару безоплатно, оскільки руху активів позивача за наведеною господарською операцією всупереч умовам п.7.2 договору упродовж спливу 7 років, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту, судом не встановлено, а позивачем належними доказами (платіжними дорученнями. Виписками з Банку) не підтверджено, тому суд приходить до висновку, що господарські операції позивача з його контрагентом – ПП «АЛІСВІТ» за вказаним вище договором поставки фактично не відбулися, тому позивач як платник податків (навіть за умови наявності належним чином оформлених первинних бухгалтерських документів), не має права на податкову вигоду у вигляді податкового кредиту.
Також, судом встановлено, що у червні 2021 року у позивача були наявні взаємовідносини з ТОВ «БІЗГРУПП ТОРГ» щодо поставки Товару ( пісок, арматура, прокат, лист, швелер) без укладення письмового договору шляхом складання видаткових накладних №03/06-1 від 03.06.2021 та № №09/06-2 від 09.06.2021 на загальну суму поставки з ПДВ 300 000,00 грн.,400 026,48 грн., відповідно.
На підтвердження реальності фактичного вчинення господарської операції по поставці вказаного товару позивачеві його контрагентом – ТОВ «БІЗГРУПП ТОРГ» позивачем були надані лише копії двох видаткових накладних.
Разом з тим, за вказаними господарськими операціями доказів транспортування вказаного товару на адресу позивача як до перевірки, так і суду не надано.
Також і докази, які б свідчили про те, що позивачем як покупцем вказаного товару на користь свого постачальника – ТОВ «БІЗГРУПП ТОРГ» здійснювалась оплата за отриманий товар, відсутні.
Таким чином, враховуючи, що рух активів позивача за вказаними господарськими операціями з контрагентом позивача - ТОВ «БІЗГРУПП ТОРГ» не підтверджено жодними платіжними документами, суд приходить до висновку, що згадані вище господарські операції не відбулися (тобто, є нереальними), відповідно, позивач як платник податків (навіть за умови наявності належним чином оформлених первинних бухгалтерських документів), не має права на податкову вигоду у вигляді податкового кредиту.
Отже, позивачем не підтверджено реальність господарських операцій по його взаємовідносинах з ПП «АЛІСВІТ», ТОВ «БІЗГРУПП ТОРГ» за договорами поставки, а сам факт складання позивачем податкових накладних та первинних бухгалтерських документів, що за формою відповідають вимогам законодавства (без надання доказів руху активів позивача на підтвердження проведення оплати за отримані товари), не можуть свідчити про реальність цих господарських операцій з урахуванням встановлених судом обставин у даній справі, аналізу наданих документів виходячи з вимог ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», які проаналізовані вище.
Приймаючи до уваги все вищевикладене, суд вважає, що висновки контролюючого органу, викладені у акті перевірки від 29.09.2025р., про те, що господарські операції позивача з його контрагентами – ПП «АЛІСВІТ», ТОВ «БІЗГРУПП ТОРГ» не відбулися (є нереальними) та донарахування позивачеві грошового зобов`язання з ПДВ за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням є правомірним та таким, що відповідає вимогам вищенаведеного податкового законодавства.
У відповідності до вимог ч.1, ч.4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання – ст.76 наведеного Кодексу.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
В той же час, ч.1 ст.77 наведеного Кодексу, покладає обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
Разом з тим, у ході судового розгляду справи протиправності оспорюваного податкового повідомлення-рішення з урахуванням проаналізованих судом наданих позивачем документів та аналізу чинних норм податкового та бухгалтерського законодавства належними, достатніми та допустимими доказами позивачем не доведена.
Судом критично надається оцінка аргументам позивача з приводу того, що доказом оплати за отримані товари є рахунки на оплату товару, з огляду на те, що рахунки на оплату товару не підтверджують факту здійснення оплати за отриманий товар, оскільки такими документами згідно до вимог бухгалтерського обліку є платіжні доручення, платіжні інструкції, прибуткові касові ордери, виписки Банку по рахунку позивача, з відмітками Банку про зарахування таких коштів, які позивачем на вимогу суду щодо необхідності надання доказів руху активів позивача не були надані.
Не можуть бути покладені в основу даного судового рішення, тому відхиляються судом, посилання позивача на те, що придбання та подальше використання отриманих товарів в господарській діяльності позивача підтверджується як наявними первинними бухгалтерськими документами, так і висновками акту перевірки від 29.09.2025р. (сторінка 12 та 14), з огляду на те, що за змістом згаданого акту перевірки посадовими особами зроблені висновки про те, що господарські операції позивача із його вище наведеними контрагентами не відбулися внаслідок порушення п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 ПК України, що призвело до заниження ПДВ на суму 978 781 грн., що позивачем, з урахуванням встановлених судом обставин щодо відсутності руху активів позивача за цими господарськими операціями (відсутності факту оплати за товари), які жодними доказами не було спростовано.
Є безпідставними та необґрунтованими і доводи позивача про те, що позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, з огляду на те, що невиконання своїх зобов`язань щодо не здійснення оплати за отриманий товар протягом 7 років мало місце саме з боку позивача як покупця товару, а не його контрагентів.
Також зазначення у додаткових поясненнях про те, що позивач досяг ділової мети та економічного ефекту від вищеописаних господарських операцій, придбаний товар використано позивачем для виготовлення та доставлення матеріалів та обладнання, демонтажу, монтажу та пусконалагоджувальних робіт, повірки ваг, пісок був використаний для виготовлення фундаменту під ваги – для вирівнювання поверхності, судом не приймається до уваги, оскільки жодними належними, достатніми та допустимими доказами наведені обставини позивачем не підтверджені.
Окрім того, судом не може бути прийнято в якості належного доказу і копія Акту про списання товарів №2355 від 03.10.2025р., оскільки вказаний акт був складений після проведення перевірки та складання акту від 29.09.2025р., відтак, зазначене свідчить про те, що вказаний акт не був предметом дослідження у ході проведення перевірки та вважається, що такий доказ при складанні звітності був відсутній у платника податку в силу п.44.6 ст.44 ПК України.
Не може бути визнано судом в якості належного доказу копія листа директора позивача без дати, без номеру, у якому повідомлено про те, що підприємство позивача отримує прибуток від ведення господарської діяльності, з огляду на те, що належними доказами, які підтверджують отримання прибутку є відповідні податкові декларації з податку на прибуток, про фінансові результати підприємства, які подаються до контролюючого органу у відповідності до вимог податкового законодавства, а не лист директора підприємства.
Окрім того, судом критично надається оцінка посиланням позивача у додаткових поясненнях на те, що зі змісту сторінки 10 та сторінки 13 акту перевірки від 29.09.2025р. встановлено, що у ході проведення перевірки посадовими особами здійснено аналіз платіжних документів, що підтверджують факт оплати підприємством товару, оскільки, по-перше, досліджена судом копія акту (сторінки 10 та 13) таких посилань не містить, що свідчить про те, що позивач свідомо намагається ввести суд в оману; по-друге, видаткові накладні та податкові накладні, факт їх реєстрації у ЄРПН не є доказами оплати за товар, оскільки такими доказами можуть бути лише платіжні доручення, платіжні інструкції, виписки Банку про зарахування коштів, які в акті перевірки не аналізувались, а також і на вимогу суду позивачем надані не були.
Також є неспроможними і доводи позивача у відповіді на відзив з приводу того, що норми податкового законодавства не ставлять в залежність достовірність даних податкового обліку платника податку від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товару, оскільки позивач (як покупець) у спірних правовідносинах не поніс та не мав реальних витрат у зв`язку з придбанням товарів у вказаних вище його контрагентів (таких доказів позивачем суду не надано).
Щодо аргументів позивача про порушення відповідачем строків давності, встановлених ст.102 ПК України в частині донарахування грошового зобов`язання з ПДВ за жовтень 2018р. (20858,50 грн.), лютий 2019р. (20842,75 грн.) навіть за умови зупинення перебігу таких строків у період з 18.03.2020 по 31.07.2023р., то вони також є необґрунтованими, з огляду на те, що у період з 18.03.2020 по 31.07.2023р. перебіг строків давності, встановлених ст.102 ПК України, було зупинено, що в сукупності становило 1230 календарних днів, відтак, за жовтень 2018р. після 01.08.2023р. контролюючий орган мав повноваження призначити перевірку цього періоду, починаючи з 01.08.2023 у строк до 14.04.2025р. (1230 календарних днів), тому, здійснюючи перевірку цього періоду за наказом від 08.04.2025р., відповідач дотримався строків давності, встановлених ст.102 ПК України.
А відповідно, є дотриманим відповідачем і строк давності щодо періоду – лютого 2019р.
Судом критично надається і правова оцінка посиланням позивача на те, що наявність умислу, вини з боку позивача відповідачем не доведено всупереч вимогам ст.ст.111, 112. 123 ПК України, тому позивач не підлягає притягненню до відповідальності у вигляді застосування до нього штрафних санкцій у розмірі 25%, з огляду на те, що невиконання позивачем вимог щодо оплати за товар протягом 7 років, при цьому, достеменно маючи у розпорядженні рахунки на оплату (що підтверджено вище), отримані від своїх постачальників, свідчить про наявність його вини та умисних дій, а відтак, як вина, так і умисні дії щодо не проведення оплати за товар є доведеними, тому застосування до позивача штрафних санкцій є правомірним.
Інші аргументи позивача уважно вивчені судом, проте, не заслуговують на увагу, оскільки наведених вище висновків суду не спростовують.
Між тим, що стосується аргументів відповідача з приводу того, що згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що у провадженнях слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Полтавській області знаходяться кримінальні провадження №32018170000000006 від 29.01.2018 року, №42020170000000216 від 12.11.2020 року за фактами вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України, в провадженні Полтавської обласної прокуратури №42021170000000103 від 21.10.2021 року, за фактами вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, в провадженні головного підрозділу детективів БЕБ України знаходиться кримінальне провадження №42022000000001335 від 29.09.2022 року за фактами вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.28, ч.3 ст.212 КК України та серед фігурантів зазначених кримінальних проваджень зазначено ПП «АЛІСВІТ», ТОВ «БІЗГРУПП ТОРГ» як підприємство учасник «транзитно-конвертаційної групи», суд зазначає наступне.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2022 у справі № 160/3364/19 звернула увагу, що відповідно до положень статті 90 КАС обставини у справі підлягають встановленню адміністративними судами під час розгляду відповідних спорів по суті на підставі всіх належних і допустимих доказів, при чому жоден з доказів не має наперед установленої сили, у тому числі будь-які дані, отримані в межах кримінальних проваджень. Ці дані підлягають ретельній перевірці безпосередньо судом, що розглядає справу, в силу офіційності з`ясування обставин справи, а також якщо платник податків обґрунтовано заперечує достовірність відповідних даних.
Велика Палата підтвердила, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Сам по собі: лише факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання під час таких свідчень особи щодо не прийняття участі у створенні і діяльності підприємства - не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас, у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.
Таким чином, сам факт того, що вищенаведені контрагенти позивача – ПП «АЛІСВІТ» та ТОВ «БІЗГРУПП ТОРГ» є фігурантами кримінальних проваджень у вищенаведених кримінальних справах не можуть бути визнані судом належними, достатніми та допустимими доказами нереальності вищенаведених господарських операцій позивача, з урахуванням вищенаведених правових висновків ВП Верховного Суду.
Разом з тим, наданими позивачем копіями документів, які проаналізовані судом вище, факти того, що господарські операції позивача з його контрагентами – ТОВ «АЛІСВІТ» та ТОВ «БІЗГРУПП ТОРГ» за умови встановлення судом факту відсутності понесення позивачем витрат на придбання товару у згаданих контрагентів упродовж 7 років (з 2018 по 2025р.) фактично не відбулися, відповідно, аргументи відповідача у цій частині висновків, викладених в акті перевірки від 29.09.2025р., є підтвердженими, такими, що ґрунтуються на вимогам податкового законодавства.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. перевіривши дії відповідача з приводу правомірності прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень, суд приходить до висновку про те, що оспорюване рішення прийняте відповідачем у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Перевіривши дії відповідача з приводу правомірності прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення, суд приходить до висновку про те, що оспорюване рішення прийняте відповідачем у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Статтями 6,7 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України.
За викладеного, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, а тому у його задоволенні позивачеві слід відмовити повністю.
З урахуванням того, що позов не підлягає задоволенню, судові витрати слід покласти на позивача згідно до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 229, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
УХВАЛИВ:
У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАГОВИМІРЮВАЛЬНІ СИСТЕМИ-СЕРВІС» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0574480702 від 16.10.2025р. - відмовити повністю.
Судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивача згідно до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва