Справа № 299/2310/24

П О С Т А Н О В А
Іменем України

19 березня 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого судді: Джуги С.Д.,
суддів: Кожух О.А., Мацунича М.В.
з участю секретаря судового засідання: Мочан М.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лапчак Ігор Ярославович, на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 11 березня 2025 року у складі судді Леньо В.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5 , про визнання права власності за набувальною давністю,-
в с т а н о в и в :
У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5 , про визнання права власності за набувальною давністю.
Позов мотивовано тим, що 31.08.2016 року позивач згідно договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Лапчак Г.І. за реєстром 1672, набув у власність від ОСОБА_5 квартиру в АДРЕСА_1 , за яку він сплатив продавцю 25000 тисяч доларів США, що станом на 05.04.2024 року становило 975 500 гривень.
14.01.2024 року позивач дізнався про розгляд Виноградівським судом (підготовче засідання закрито, а справа призначена до розгляду по суті) справи №299/7791/23, за позовом ОСОБА_3 про витребування у позивача квартири.
До 08.06.1993 року власником квартири була Виноградівська міська рада, яка згідно договору купівлі-продажу, посвідченого Виноградівською держнотконторою 08.06.1993 року за реєстром 1089, відчужило квартиру ОСОБА_6 , який з 1984 року перебував у шлюбі з ОСОБА_2 . 08.06.1993 року квартира стала об`єктом права спільної власності подружжя. Шлюб припинився 17.05.2002 року внаслідок смерті титульного власника квартири ОСОБА_6 .
Після смерті титульного власника відкрилася спадщина на 1/2 частину кварти. Спадкоємцями першої черги, які подали заяви про прийняття спадщини є відповіді у справі. Однак, рішенням суду від 26.07.2010 року по справі №2-1075/10 єдиним власником квартири визнано ОСОБА_2 .
Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Лапчак Г.І. 18.08.2010 року за реєстром 3493, ОСОБА_2 продала квартиру ОСОБА_7 , який згідно договору дарування, посвідченого нотаріусом Матій А.В. 19.04.2016 року за реєстром 1378 подарував її ОСОБА_5 , а 31.08.2016 року ОСОБА_5 продала її позивачу.
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 19.12.2022 року по справі №2-1075/10 рішення суду від 26.07.2010 року скасовано.
Отже у січні 2024 року, позивач дізнався, що набуте з дотриманням всіх правил 31.08.2016 року право власності на квартиру похідним способом, яке породжувало у набувача і третіх осіб впевненість у повній бездоганності його набуття, на ділі мало такий дефект (рішення суду по справі №2-1075/10 і 26.07.2010 року), який спростовує сам факт набуття.
Скасування апеляційним судом 19.12.2022 року рішення суду по справі №2-1075/10 від 26.07.2010 року призвело до того, що особа, яка не була власником з дотриманням всіх правил відчужила квартиру і зумовила віндикаційний позов спадкоємця  ОСОБА_3  до позивача.
В заяві, посвідченій приватним нотаріусом Гонтар Л.I. за реєстром №669, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи №299/7791/23, спадкоємцем померлої у 2005 році ОСОБА_8 вказана її дочка ОСОБА_4 .
ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (її спадкоємець ОСОБА_11 ), стали спадкоємцями у 2002 році, однак до цього часу не оформила свої спадкові права на квартиру, так само, як і інші спадкоємці відповідачі.
Таким чином, згідно Постанов Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі №924/925/17 та від 22.05.2018 року в справі №922/1574/17 ОСОБА_9 , яка не визнає право власності позивача, ОСОБА_4 , яка своєю заявою ставить його під сумнів та ОСОБА_2 , як співвласник майна, мають бути відповідачами у справі.
Позивач вказує, що з набранням у 2010 році законної сили рішенням суду, квартира попала в цивільний оборот. Набуваючи її у власність позивач був впевнений, що він дійсний власник і не знав, що його правопопередник набув її у власність з дефектом від свого правопопередника, а той від свого і так далі, аж до скасованого рішення суду. Доказування бездефектного набуття власності у ланцюгу набуття (аж до безкінечності) створює труднощі для цивільного обороту, оскільки з плином часу деякі факти взагалі доказати неможливо.
Тому, таке розслідування обмежується правопорядком певним строком вказаним у ст.344 ЦК України, після спливу якого, при умові, що дійсний власник/власники не вчиняє ніяких дій, всі дефекти набуття вважаються виправленими, а фактичне користування квартирою трансформується в дійсне право власності.
Для захисту таких учасників обороту від недобросовісних осіб, що вважають себе власниками/господарями, але більше 20 років не здійснюють догляд і утримання свого, правопорядок передбачив інститут набувальної давності, існування якого зумовлено суспільною користю, для того, щоб деякі речі довго, ледве не постійно, не перебували у стані, коли питання про власність на них не вияснено, оскільки для відшукання своїх речей добросовісним господарям достатньо встановленого строку.
Тому, позивач є суб`єктом, який після прояву дефекту його набуття похідним способом, може набути право власності на квартиру первинним способом - по набувальній давності. Таке набуття здійснюється ним незалежно від волі дійсних власників, а в силу об`єктивного факту спливу часу і тих суб`єктивних вимог, які були виконані самим набувачем/позивачем. 
Відповідачі, знаючи з 2002 року, що квартира входить до складу спадкової маси, більше 20 років не проявляли інтересу до неї і прав власності на неї до цього часу не оформили.
Позивач (який є сингулярним правонаступником ОСОБА_7 та ОСОБА_5 ) заволодів квартирою з переконанням, що його володіння не порушує нічиїх прав, більше 10 років (з урахуванням правопопередників) володіє квартирою як своєю власною, проживає в ній, приймає міри до її збереження, несе тягар її утримання і сплачує комунальні платежі.
Таким чином, його давнісне володіння є добросовісним, оскільки він/його правопопередники, здійснювали замість власника його права і обов`язки, пов`язані з володінням і користуванням цією квартирою, що зумовлювалось станом тривалої невизначеності правового становища квартири.
За таких обставин, а також, у зв`язку з тривалою бездіяльністю відповідачів, як учасників цивільного обороту, не оформивши у розумний строк право власності на квартиру, для позивача не повинна виключатись можливість її набуття у власність, на підставі передбаченій ст. 344 ЦК України, а тому просив поданий позов задовольнити.
Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 11 березня 2025 року у задоволенні заявленого позову відмовлено.
Додатковим рішенням від 31березня 2025 року стягнуто з позивача ОСОБА_1 на користь відповідачки ОСОБА_3 витрати за надання правничої допомоги у розмірі 10 000 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лапчак Ігор Ярославович, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не врахував обставини, які наведені в обґрунтуванні позову, не надав належної їм правової оцінки та безпідставно відмовив у позові.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_3 – адвокат Пилипчук Л.М. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час, місце розгляду справи належним чином повідомлені. Представник відповідачки ОСОБА_3 – адвокат Пилипчук Л.М. подала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності відповідачки. 
Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у відсутності учасників справи.
Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 26.07.2010 року (справа №2-1075/10) позов ОСОБА_2 до Виноградівської міської ради про встановлення права власності на спадкове майно – задоволено. Визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 (а.с.17-17 зв.). 
Вказану квартиру ОСОБА_2 зареєструвала за собою, що стверджується Витягом про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно № витягу 27038403 від 17.08.2010 року (а.с.18).
18.08.2010 року ОСОБА_2 продала вказану квартиру в АДРЕСА_1 ОСОБА_7 , що стверджується договором купівлі продажу від 18.08.2010 року (а.с.12-12).
19.04.2016 року ОСОБА_7 подарував вказану квартиру в АДРЕСА_1 ОСОБА_5 , що стверджується договором дарування від 19.04.2016 року (а.с.11-11).
31.08.2016 року ОСОБА_5 продала вказану квартиру в АДРЕСА_1 відповідачу у даній справі ОСОБА_1 , що стверджується копією договору купівлі – продажу від 31.08.2016 року (а.с.8-9).
Згідно висновку про вартість майна №1281361_30082016_145 від 30.08.2016 року ринкова вартість квартири в АДРЕСА_1 на дату оцінки – 30.08.2016 року становть 122391 грн. (а.с.108 т.1).
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №67388192 від 06.09.2016 року щодо об`єкта за адресою АДРЕСА_1 власником зазначено ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 (а.с.10).
Вказаною житловою квартирою позивач користується, за вказаною адресою зареєстрований, сплачує комунальні платежі (а.с.3, 20, 21). 
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 19.12.2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення Виноградівського районного суду від 26.07.2010 року скасовано. У позові ОСОБА_2 до Виноградівської міської ради про визнання права власності на спадкове майно відмовлено (а.с.6-7 зв.).
Згідно ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває права власності на це майно (набувальна давність). 
Відповідно до п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. 
На підставі ч.4 ст.344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.
При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. 
Безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. 
Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.
Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.
За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем, і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 шляхом укладення договору купівлі-продажу житлової квартири в АДРЕСА_1 набув у власність вказану квартиру, здійснив реєстрацію такого права у відповідних реєстрах, зареєстрував у вказаній квартирі своє місце проживання, сплачує комунальні послуги. Таким чином, позивач ОСОБА_1 є титульним власником квартири в АДРЕСА_1 з 31.08.2016 року.
Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідно до договору купівлі-продажу від 31.08.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Закарпатської області Лапчак Г.І. за реєстровим № 1672, квартира за адресою АДРЕСА_1 , перебуває у власності позивача ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов правильних висновків про відсутність підстав для визнання за ним права власності на цю ж квартиру за набувальною давністю в порядку ст.344 ЦК України, та обґрунтовано у його задоволенні відмовив. 
Суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та правомірно відмовив у заявленому позові. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини між сторонами, а тому не заслуговують на увагу.
Рішення судом першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування чи зміни не має.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За вказаних обставин апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст.374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд ,-
ухвалив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лапчак Ігор Ярославович, залишити без задоволення.
Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 11 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 30 березня 2026 року. 
Головуючий : 
Судді: