МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 квітня 2026 р. 	справа № 400/10733/25 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, в письмовому провадженні, розглянув адміністративну справу
за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	

до відповідача	Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, 	

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача	Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, 	

про	визнання протиправним та скасування рішення від 12.08.2025 року № 262540019812; зобов`язання вчинити певні дії	

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивачка) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі - відповідач), за участю третьої особи - Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - третя особа), в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 12.08.25 р. № 262540019812 про відмову в призначенні пенсії;
- зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивачки період роботи, зазначений в трудовій книжці НОМЕР_1 від 25.02.81 р.: з 16.11.89 р. до 01.03.90 р., з 12.04.91 р. до 15.01.93 р., з 07.03.95 р., протягом липня 2000 р. по вересень 2001 р., протягом січня 2004 р. по листопад 2005 р. та повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 04.08.25 р. 
В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначає, що їй протиправно відмовлено у зарахуванні до страхового (трудового) стажу спірні періоди роботи, зазначені в трудовій книжці НОМЕР_1 від 25.02.81 р., що призвело до відмови у призначенні пенсії за віком. 
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає, що 12.08.25 р. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області розглянуто заяву позивачки від 04.08.25 р. та прийнято рішення № 262540019812 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058 у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу з урахуванням наступних правових норм та фактичних обставин. До страхового стажу позивачки не були зараховані періоди: з 16.11.89 р. до 01.03.90 р., оскільки запис про звільнення засвідчено печаткою, по відтиску якої неможливо визначити назву підприємства; з 12.04.91 р. до 15.01.93 р., оскільки в записі про прийняття наявне виправлення в даті; з 07.03.95 р., оскільки відсутній запис про звільнення з роботи; протягом липня 2000 р. по вересень 2001 р., оскільки в реєстрі застрахований осіб відсутні дані про трудові відносини; протягом січня 2004 р. по листопад 2005 р., оскільки в реєстрі застрахований осіб відсутні дані про нарахування заробітної плати та сплату страхових внесків; обчислення страхового стажу за періоди роботи після грудня 2005 р. проведено за наявними даними з реєстру застрахованих про нарахування заробітної плати та сплату страхових внесків. Так, страховий стаж позивачки склав 29 років 10 місяців 24 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058. Позовні вимоги вважає необґрунтованими, просить відмовити у задоволенні позову. 
Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. 
Позивачка 04.08.25 р. звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.03 р. № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058).
Заява позивачки відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду в Миколаївській області, яким прийнято рішення № 262540019812 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058 у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу з урахуванням наступних правових норм та фактичних обставин. Зі змісту рішення вбачається, що на день звернення із заявою про призначення пенсії за віком від 04.08.25 р. пенсійний вік позивачки становить 60 років. Страховий стаж склав 29 років 10 місяців 24 дні. 
При розрахунку стажу для визначення права на призначення пенсії не зараховано до страхового стажу наступні періоди роботи:
- з 16.11.89 р. по 01.03.90 р., оскільки запис про звільнення засвідчено печаткою, по відтиску якої неможливо визначити назву підприємства;
- з 12.04.91 р. до 15.01.93 р., оскільки в записі про прийняття наявне виправлення в даті;
- з 07.03.95 р., оскільки відсутній запис про звільнення з роботи;
- протягом липня 2000 р. по вересень 2001 р., оскільки в реєстрі застрахований осіб відсутні дані про трудові відносини;
- протягом січня 2024 р. по листопад 2005 р., оскільки в реєстрі застрахований осіб відсутні дані про нарахування заробітної плати та сплату страхових внесків;
- обчислення страхового стажу за періоди роботи після грудня 2005 р. проведено за наявними даними з реєстру застрахованих про нарахування заробітної плати та сплату страхових внесків.
Вищезазначене рішення позивач вважає протиправними, що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом. 
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку – на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058).
Згідно з п. 1 ч. 22 Закону № 1058 відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду поміж іншого для підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, обчислення страхових внесків, визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом, визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених цим Законом.
Відповідно до ст. 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.91 р. № 1788-XII (далі - Закон № 1788), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктами 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України “Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній” № 637 від 12.08.93 р. (далі - Постанова № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Щодо засвідчення запису про звільнення нечитабельною назвою підприємства на печатці, виправлення в даті запису про звільнення з роботи та відсутності запису про звільнення, суд зазначає наступне. 
Так, підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.18 р. у справі № 754/14898/15-а.
Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України “Про трудові книжки працівників” від 27.04.93 р. № 301 (далі - Постанова № 301) закріплено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Суд зазначає, що позивачка не має нести тягар відповідальності, чи зазнавати негативних наслідків, через порушення порядку/інструкції заповнення трудової книжки, та не засвідчені належним чином виправлення, не можуть бути самостійною підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи згідно із записами у трудовій книжці, які в решті, виконані у відповідності до вимог Інструкції.
Верховний Суд у своїх постановах від 28.02.18 р. у справі № 428/7863/17, від 24.05.18 р. у справі № 490/12392/16-а, від 04.09.18 р. у справі № 423/1881/17, від 29.03.19 р. у справі № 548/2056/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Разом з тим, записи у трудовій книжці позивачки, їх співставлення між собою, не містять протиріч, та у своїй сукупності, підтверджують факт роботи позивачки у спірні періоди.
Законодавець чітко визначив, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Наявність же відповідних записів у трудовій книжці про стаж роботи є підтвердженням страхового стажу.
Щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи через несплату страхувальником страхових внесків чи відсутність даних в реєстрі застрахований осіб, суд зазначає наступне. 
Частиною 3 ст. 20 Закону № 1058 визначено, що у разі ухилення страхувальника чи його посадових осіб від надання територіальному органу Пенсійного фонду звітності чи інших документів про сплату страхових внесків страхові внески обчислюються територіальним органом Пенсійного фонду в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, за непрямим методом виходячи з оцінки валового доходу та витрат страхувальника, кількості осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, обсягу виробленої (реалізованої) продукції (послуг), суми сплачених ним податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законодавством.
Відповідно до ч. 10 ст. 20 Закону № 1058, якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Невнесення страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування відбулось не з вини позивача.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що несплата роботодавцем (страхувальником) за позивача страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу періоду роботи, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе страхувальник, в якому працює/проходить службу застрахована особа.
Внаслідок невиконання страхувальниками обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за спірний період на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 24.05.18 р. у справі № 490/12392/16-а.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, відповідач протиправно відмовив позивачці у зарахуванні до страхового стажу спірних періодів. 
Тому суд вважає за необхідне скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 12.08.25 р. № 262540019812 про відмову в призначенні пенсії за віком, а спірний стаж зобов`язати зарахувати. 
Також підлягає задоволенню вимога позивачки щодо зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву від 04.08.25 р., оскільки це є належним та достатнім способом захисту порушеного права позивачки. 
Відповідно до частин 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про необхідність задоволення позову.
За змістом частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відтак, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивачки необхідно стягнути сплачений позивачкою судовий збір в сумі 1 211,20 грн.
Керуючись ст. ст. 2, 19, 139, 241-246, 262 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, ЄДРПОУ 13844159), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, ЄДРПОУ 42098368), задовольнити. 
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, ЄДРПОУ 13844159) від 12.08.25 р. № 262540019812 про відмову у призначенні пенсії.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, ЄДРПОУ 13844159) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) періоди роботи з 16.11.89 р. до 01.03.90 р., з 12.04.91 р. до 15.01.93 р., з 07.03.95 р. до 15.12.99 р., протягом липня 2000 р. по вересень 2001 р., протягом січня 2004 р. по листопад 2005 р. згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 25.02.81 р. та повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 04.08.25 р. 
4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, ЄДРПОУ 13844159) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 1 211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).
5. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. О. Мороз