ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 березня 2026 року	справа № 380/87/26	
м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС у Львівській області про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу.
Обставини справи.
До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління ДПС у Львівській області про стягнення з фізичної особи ОСОБА_1 податкового боргу в сумі 9853,81 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до офіційних відомостей Державної митної служби України, за відповідачем обліковується заборгованість перед бюджетом, яка виникла внаслідок несплати узгоджених грошових зобов`язань, нарахованих за результатами документальної перевірки. Зокрема, на підставі податкових повідомлень-рішень від 18.11.2021 року, які не були оскаржені у встановленому законом порядку та набули статусу узгоджених, відповідачу нараховано:
згідно з ППР № 0000642419 — суму 6 774,51 грн, що складається з податку на додану вартість із ввезених на територію України товарів (основний платіж — 4 302,12 грн, штрафні санкції — 1 075,53 грн, пеня — 1 396,86 грн);
згідно з ППР № 0000632419 — суму 3 079,30 грн, що складається з мита на транспортні засоби, що ввозяться громадянами (основний платіж — 1 955,51 грн, штрафні санкції — 488,88 грн, пеня — 634,91 грн).
Позивач зазначає, що у зв`язку з несвоєчасною сплатою вказаних сум, на адресу відповідача у відповідності до вимог ст. 59 Податкового кодексу України сформовано та надіслано податкову вимогу від 25.06.2025 № 0013171-1306-1301. Проте, станом на момент звернення до суду, вказана вимога залишається без виконання, а податковий борг — непогашеним. Оскільки заходи досудового стягнення не дали результату, позивач просить суд стягнути зазначену суму у примусовому порядку.
Ухвалою від 06 січня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. 
Враховуючи характер спірних правовідносин, предмет спору та складність справи, судом визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
З метою забезпечення права відповідача на ознайомлення з матеріалами позову та надання заперечень, копія ухвали про відкриття провадження разом із позовною заявою та додатками до неї була надіслана судом рекомендованим листом на адресу реєстрації місця проживання відповідача: АДРЕСА_1 .
Згідно з Довідкою про доставку поштового відправлення та даними сервісу відстеження АТ “Укрпошта” (штрихкодовий ідентифікатор R067084557487), судова кореспонденція вручена ОСОБА_1 особисто 26.01.2026 року.
Факт належного вручення підтверджується відповідною відміткою у повідомленні про вручення поштового відправлення.
Ухвалою про відкриття провадження відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву з дотриманням вимог ст. 162 КАС України. Проте, станом на день прийняття рішення, відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористалася, будь-яких заперечень проти позову чи доказів добровільного погашення заборгованості до суду не надала. 
Будь-яких заяв про визнання позову чи клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача також не надходило.
Відповідно до приписів частини 6 статті 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. 
Оскільки матеріали справи містять достатньо документальних доказів (копії ППР, податкова вимога, довідки про борг), які дозволяють встановити фактичні обставини справи та надати їм належну правову оцінку, суд здійснює розгляд справи на підставі наявних доказів.
Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
в с т а н о в и в :
Фізична особа ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебуває на обліку в органах державної податкової служби як платник податків та зборів.
Судом з`ясовано, що за результатами здійснення функцій митного контролю та проведення документальної перевірки дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, Головним управлінням ДПС у Львівській області 18 листопада 2021 року стосовно відповідача винесено наступні податкові повідомлення-рішення (далі — ППР):
Податкове повідомлення-рішення № 0000642419, згідно з яким ОСОБА_1 нараховано грошове зобов`язання за платежем “Податок на додану вартість з ввезених на територію України товарів” (код 14070100) у загальній сумі 6 774,51 грн. 
Структура вказаного зобов`язання включає: основний платіж (за актом перевірки) — 4 302,12 грн; штрафні (фінансові) санкції — 1 075,53 грн; нарахована пеня — 1 396,86 грн.
Податкове повідомлення-рішення № 0000632419, згідно з яким відповідачу нараховано грошове зобов`язання за платежем “Мито на транспортні засоби, що ввозяться громадянами” (код 15010500) у загальній сумі 3 079,30 грн. 
До складу вказаної суми входить: основний платіж (за актом перевірки) — 1 955,51 грн; штрафні (фінансові) санкції — 488,88 грн; нарахована пеня — 634,91 грн.
Вказані податкові повідомлення-рішення у встановленому чинним законодавством порядку відповідачем оскаржені не були, а відтак зафіксовані у них суми грошових зобов`язань набули статусу узгоджених.
Як вбачається з наявної у матеріалах справи Довідки про податкову заборгованість № 12319/5/13-01-13-06-12 від 14.11.2025 року, виданої ГУ ДПС у Львівській області, станом на 10.11.2025 за відповідачем офіційно обліковується непогашений перед бюджетом податковий борг у загальній сумі 9 853,81 грн.
У зв`язку з тривалою несплатою узгоджених сум грошових зобов`язань, контролюючим органом на підставі статті 59 Податкового кодексу України вжито заходів досудового врегулювання заборгованості. 
Зокрема, 25 червня 2025 року позивачем сформовано податкову вимогу форми “Ф” № 0013171-1306-1301 на загальну суму 11165,25 грн (вказана сума, окрім предмета даного спору, включала також недоїмку із земельного податку з фізичних осіб у розмірі 1 311,44 грн, яка не заявлена до стягнення у межах цієї справи).
З метою належного повідомлення платника податків, вказана податкова вимога була надіслана на адресу реєстрації місця проживання відповідача рекомендованим листом з повідомленням про вручення (штрихкодовий ідентифікатор 0601169369805). 
Згідно з копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, наявного у матеріалах справи, ОСОБА_1 особисто отримала податкову вимогу 24 липня 2025 року. Факт вручення підтверджується власноручним підписом відповідача на вказаному повідомленні.
Таким чином, відповідач належним чином поінформована про наявність у неї заборгованості перед Державним бюджетом України та про правові наслідки її непогашення. Проте, як свідчать витяги з карток особових рахунків платника податків, станом на момент розгляду справи сума боргу у розмірі 9 853,81 грн залишається несплаченою. 
Жодних доказів, які б свідчили про погашення вказаної заборгованості, наявність підстав для її списання або про оскарження процедури її нарахування, відповідач суду не надала.
Враховуючи, що заходи добровільного стягнення не дали результату, а сума боргу є узгодженою та простроченою, позивач звернувся до суду за примусовим стягненням вказаних коштів.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується положеннями Конституції України, Податкового кодексу України (далі — ПК України), Митного кодексу України (далі — МК України) та Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Цей конституційний обов`язок має загальнодержавний характер, є безумовним і становить фундаментальну засаду фінансової та бюджетної систем держави. Невиконання платником податків цього обов`язку призводить до неотримання бюджетом коштів, що перешкоджає державі у реалізації її функцій.
Згідно з частиною 1 статті 303 МК України, у разі несплати або неповної сплати митних платежів у встановлені цим Кодексом строки, несплачена сума таких платежів вважається податковим боргом особи, визначеної відповідно до частин 1 або 2 статті 293 цього Кодексу, та стягується в порядку і строки, встановлені Податковим кодексом України. 
Дана норма встановлює пряму правову пов`язаність митного та податкового законодавства у процедурах примусового погашення недоїмки, що виникла у зв`язку із переміщенням товарів через митний кордон.
Відповідно до пункту 1.1 статті 1 ПК України, цей Кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Приписами підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що грошове зобов`язання платника податків — це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума штрафних (фінансових) санкцій, що нараховуються платнику податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності).
Пунктом 54.1 статті 54 ПК України встановлено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Разом з тим, згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.
За результатами такої перевірки контролюючим органом надсилається податкове повідомлення-рішення. 
Відповідно до пункту 56.1 статті 56 ПК України, рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. Якщо платник податків не скористався правом на оскарження, сума грошового зобов`язання вважається узгодженою згідно з пунктом 56.18 статті 56 ПК України.
Судом встановлено, що податкові повідомлення-рішення від 18.11.2021 року відповідачем у встановлені законом строки оскаржені не були, а відтак зафіксовані у них суми податкових зобов`язань є остаточно узгодженими та підлягають сплаті.
Відповідно до пункту 57.3 статті 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
Невиконання цього обов`язку у встановлений строк призводить до виникнення податкового боргу. Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий борг — це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Щодо процедури примусового стягнення, суд зазначає, що за змістом статті 95 ПК України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності — шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. 
Пунктом 95.3 статті 95 ПК України визначено, що стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Важливою передумовою реалізації права на звернення до суду з позовом про стягнення боргу є дотримання процедури надіслання податкової вимоги. 
Відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Суд встановив, що позивачем у повному обсязі дотримано вимоги статті 59 ПК України: податкову вимогу № 0013171-1306-1301 від 25.06.2025 було надіслано на адресу реєстрації відповідача та отримано нею особисто 24.07.2025, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, що наявне в матеріалах справи.
Суд підкреслює, що відповідно до пункту 95.2 статті 95 ПК України, стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги. 
Оскільки з моменту вручення вимоги (24.07.2025) до моменту звернення до суду минуло понад 30 календарних днів, а заборгованість відповідачем погашена не була, процедура звернення є правомірною.
Факт наявності боргу у загальному розмірі 9 853,81 грн (що складається з ПДВ та мита) підтверджений належними, допустимими та достовірними доказами: картками особових рахунків платника та довідкою про заборгованість від 14.11.2025 року, які є відображенням даних інтегрованих карток платника в автоматизованих інформаційних системах ДПС. 
Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Проте, у даній справі, де суб`єкт владних повноважень звертається за захистом інтересів держави, відповідач не надала суду жодних доказів (платіжних документів, квитанцій тощо), які б спростовували наявність заборгованості або підтверджували її повне чи часткове погашення.
Оцінюючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що оскільки суми заборгованості з ПДВ та мита є узгодженими, термін їх добровільної сплати минув, а докази їх погашення у матеріалах справи відсутні, вимоги позивача про примусове стягнення податкового боргу є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі з метою відновлення фінансової дисципліни та наповнення бюджету.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Законом України “Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законів України щодо приватизації державного і комунального майна, яке перебуває у податковій заставі, та забезпечення адміністрування погашення податкового боргу” від 25.11.2022 року № 2719-XI було внесено зміни до пункту 27 частини 1 статті 5 Закону України “Про судовий збір”. 
Згідно з вказаною нормою, територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, в частині стягнення сум податкового боргу, заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.
Таким чином, позивач при поданні даного позову правомірно не сплачував судовий збір.
Відповідно до частини 2 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Оскільки Головним управлінням ДПС у Львівській області не надано доказів та не понесено витрат, пов`язаних із залученням свідків чи проведенням судових експертиз, будь-які судові витрати з відповідача ОСОБА_1 стягненню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 72-77, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд —
у х в а л и в :
1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до бюджету податковий борг у загальній сумі 9853 (дев`ять тисяч вісімсот п`ятдесят три) гривні 81 копійка.
3. Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма участниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до статей 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення складений 30 березня 2026 року.
Суддя Коморний О.І.