Справа № 344/20523/25 
Провадження № 2/344/1831/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області 
в складі: головуючої – судді: Домбровської Г.В.
при секретарі c/з: Чабанюк Ю.Б.,

за участі Позивача (Відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 , представника Відповідача (Позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Гаражно-будівельного кооперативу №15 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, зустрічним позовом Гаражно-будівельного кооперативу №15 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за членськими внесками –

В С Т А Н О В И В: 

ОСОБА_1 (надалі – «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Гаражно-будівельного кооперативу №15 (надалі – «Відповідач», «ГБК №15»), в якому просив зобов`язати Гаражно-будівельний кооператив №15 усунути перешкоди у користуванні належним йому на праві приватної власності гаражним боксом № НОМЕР_1 шляхом поновлення постачання електроенергії до цього гаражного боксу через електричну мережу електропостачальника.
Позовні вимоги мотивовано тим, що в лютому 2025 року представниками кооперативу самовільно та без будь-яких правових підстав, попереджень або рішень органів управління кооперативу відключено електропостачання до гаражного приміщення ОСОБА_1 . Позивач неодноразово усно та письмово звертався до голови кооперативу з проханням надати інформацію про причини відключення електроенергії, а саме повідомити на підставі якого рішення було відключено електропостачання до гаражного боксу 117, надати розрахунки заборгованості, якщо така існує, на що не отримав відповіді. Також Позивач просив голову кооперативу відновити електропостачання гаражу, однак його законні вимоги було проігноровано. Також ОСОБА_1 зазначає, що він регулярно оплачував користування електроенергією, що підтверджується наявними у нього квитанціями.
Як зазначено у позовній заяві, відключення електрики створює реальні перешкоди у користуванні власним майном, оскільки гараж використовується для зберігання майна, роботи з інструментом та обслуговування автомобіля, що неможливо без електропостачання.
В судових засіданнях Позивач позовні вимоги підтримував в повному обсязі, просив їх задовольнити.
Представником Відповідача Гаражно-будівельного кооперативу №15 на адресу суду подано відзив на первісний позов, у якому проти його вимог заперечила та просила відмовити в їх задоволенні.
Зокрема, заперечуючи проти первісного позову, представник Відповідача покликаючись на норми Закону України «Про кооперацію», зазначає про те, що відключення електропостачання гаражного боксу Позивача є тимчасовим заходом, не позбавляє Позивача права власності на гараж і є законним засобом забезпечення виконання членських обов`язків та було здійснено у зв`язку з наявністю тривалої заборгованості по членських внесках та як захід впливу, спрямований на спонукання до виконання статутних обов`язків. 
В судових засіданнях представник Відповідача проти первісного позову заперечувала, просила відмовити в його задоволенні з викладених у відзиві на позов підстав.

2) Гаражно-будівельний кооператив №15 (надалі – «Позивач за зустрічним позовом») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з зустрічним позовом до ОСОБА_1 (надалі – «Відповідач за зустрічним позовом») про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за членськими внесками в сумі 10 420,00 грн., суму пені – на розгляд суду.
Посилався в обґрунтування зустрічного позову на те, що ОСОБА_1 як член ГБК №15, починаючи з 01.04.2019 року, систематично не сплачує членські внески за користування спільною власністю кооперативу. У лютому 2025 року кооперативом рекомендованим листом було направлено нагадування про заборгованість та можливі наслідки. В листопаді 2025 року було направлено претензію з розрахунком заборгованості та пені. Станом на 01.10.2025 року заборгованість становила: 9920,00 грн. за членськими внесками, 117 800,00 грн. пеня, нарахована згідно статуту, 2083,00 грн. – згідно ст. 625 Цивільного кодексу України.
В судовому засіданні представник Гаражно-будівельного кооперативу №15 вимоги зустрічного позову підтримувала та просила його задовольнити.
Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги зустрічного позову визнав, підтвердивши, що він дійсно не оплачував членські внески, самостійно прийнявши таке рішення після виникнення непорозуміння з головою Гаражно-будівельного кооперативу №15 з приводу питання приватизації ним земельної ділянки.

Проаналізувавши пояснення Позивача та представника Відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. 

• Щодо позову Гаражно-будівельного кооперативу №15 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за членськими внесками.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є членом Гаражно-будівельного кооперативу №15 та власником гаражу НОМЕР_1 за адресою: м. Івано-Франківськ, Гаражно-будівельний кооператив №15 (свідоцтво про право власності б/н від 04.04.2011 року).
Згідно зі ст. 2 Закону України «Про кооперацію» кооператив – юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про кооперацію» статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність.
Згідно з абз. 10 ст. 2 Закону України «Про кооперацію» членський внесок – грошовий неповоротний внесок, який періодично сплачується членом кооперативного об`єднання для забезпечення поточної діяльності кооперативного об`єднання.
Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про кооперацію» основними обов`язками члена кооперативу є: додержання статуту кооперативу; виконання рішень органів управління кооперативу та органів контролю за діяльністю кооперативу; виконання своїх зобов`язань перед кооперативом; сплата визначених статутом кооперативу внесків. Законами, що регулюють діяльність окремих типів кооперативів або кооперативів за напрямами їх діяльності, та статутом кооперативу можуть бути передбачені додаткові права та обов`язки його членів.
Згідно зі ст. 15 Закону України «Про кооперацію» вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу. До компетенції загальних зборів членів кооперативу, зокрема, належить: затвердження статуту кооперативу та внесення до нього змін, прийняття інших рішень, що стосуються діяльності кооперативу; визначення розмірів вступного і членського внесків та паїв.
Згідно з п. 4 Розділу І Статуту Гаражно-будівельного кооперативу №15, затвердженого зборами членів гаражно-будівельного кооперативу 10.11.2016 року (надалі – також «Статут»), кооператив створений шляхом об`єднання на добровільній основі громадян, які перебували на обліку у міськвиконкомі на отримання земельних ділянок (місць) для задоволення їх потреб у будівництві за власні кошти гаражів для автомобілів та мотоциклів, місткістю не менше 250 см, які належали останнім на праві власності. 
Кооператив є юридичною особою з моменту державної реєстрації, має самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки в банках, печатку із своїм найменуванням, кутовий штамп, бланки та інші реквізити (пункт 5 Статуту Розділу І).
Кооператив є неприбутковою організацією, утвореною фізичними особами власниками гаражів, …не має на меті одержання прибутку для розподілу його між членами, здійснює свою діяльність виключно за рахунок внесків членів кооперативу (пункт 6 Розділу І Статуту Розділу І).
Згідно з пунктом 12 Розділу І Статуту вищим правовим адміністративно-господарським органом, керуючись статутом і загальнодержавними законами, є збори громади кооперативу №15.
Розділом ІІІ Статуту визначено права та обов`язки кооперативу та членів кооперативу.
Зокрема, згідно пункту 1 розділу ІІІ Статуту кооператив має право:
- вимагати своєчасної та у повному обсязі сплати всіх установлених законом та статутом кооперативу платежів, зборів та внесків від членів кооперативу, а також відрахувань до фондів кооперативу.
- звертатись до суду із позовом про стягнення на майно власників гаражів членів кооперативу, які відмовляються відшкодувати завдані збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати усі встановлені законодавством та статутом кооперативу платежі і внески, а також відрахування до фондів кооперативу.
Відповідно до пункту 4 розділу ІІІ Статуту основними обов`язками члена кооперативу є, зокрема:
- сплата членських внесків в розмірі, визначеному загальними зборами кооперативу шляхом внесення (щоквартально до 1-ого числа місяця, наступного за звітним кварталом) грошей в касу кооперативу або на його розрахунковий рахунок. При несвоєчасній сплаті внесків сплачується пеня в розмірі 0,5% від суми внесків за кожен день несплати.
- плату за використану електроенергію проводити по тій же схемі, що і членські внески.
Посилання ОСОБА_1 на невідповідність положень Статуту вимогам чинного законодавства України Суд вважає безпідставними, оскільки на підтвердження вказаних обставин Відповідачем за зустрічним позовом не надано жодних доказів, зокрема, відсутні дані щодо його оскарження в порядку встановленому законом, і це питання не входить до компетенції суду під час розгляду справи в порядку цивільного судочинства.
У зустрічному позові представник Позивача посилається на наявність у ОСОБА_1 станом на закінчення четвертого кварталу 2025 року заборгованість зі сплати членських внесків в сумі 10 420,00 грн., яка почала формуватися з 2019 року.
В судовому засіданні 21.04.2026 року ОСОБА_1 вказану суму заборгованості зі сплати членських внесків визнав, проти правильності розрахунку кооперативу не заперечив.
Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Суд погоджується з доводами Позивача зу зустрічним позовом що ОСОБА_1 , як власник гаражного боксу на території ГБК №15, має обов`язок нести тягар з утримання цього майна, а тому повинен сплачувати кошти на його утримання на рівні з іншими власниками.
Таким чином, встановивши, що ОСОБА_1 , будучи членом ГБК №15, не виконував своїх обов`язків, передбачених статутом кооперативу та рішеннями зборів членів кооперативу, у зв`язку з чим утворилась заборгованість зі сплати членських внесків, розмір якої не спростовано Відповідачем за зустрічним позовом, Суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ГБК №15 заборгованості по членських внесках у загальному розмірі 10 420,00 грн.
Стосовно вимоги зустрічного позову про стягнення пені на розсуд суду, Суд зауважує на наступне.
В зустрічній позовній заяві представником ГБК №15 проведено розрахунок розміру пені, яка становить 117 800,00 грн.
Відповідно до статті 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.
Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом.
Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.
Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Неустойкою (штрафом, пенею), за статтею 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина друга статті 551 ЦК України).
При цьому за приписами частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
За змістом статей 610, 611, 612 ЦК України невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, установлених договором або законом.
Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника встановлених законом негативних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового обов`язку, що узгоджується з нормами статті 610 ЦК України.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).
Як зазначено Верховним Судом у постанові від 19 січня 2024 року у cправі №911/2269/22, 
«7.10. Отже, завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та як міри відповідальності є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі, у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.
7.11. Поряд з цим ГК України, також як і ЦК України, передбачає, що неустойка встановлюється договором або законом.
Тобто неустойка має договірний (добровільний) характер, що встановлюється за ініціативою сторін зобов`язання; а також імперативний характер (встановлений законом), тобто договірно-обов`язковий, умови про яку включаються в договір через підпорядкування імперативним вимогам правової норми. При цьому для деяких видів зобов`язань неустойка встановлюється законом іншим нормативно-правовим актом безпосередньо, а тому сторони відповідно зобов`язання підпорядковуються існуючим правилам про неустойку стосовно як її розміру, так і порядку та умов про її стягнення, хоча при цьому не укладають не тільки угоди про неустойку, але і безпосередньо договору.
7.17. При цьому Суд наголошує, що неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013. Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.
7.18. Крім цього, таку функцію, як сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки, неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер (постанова Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 910/14591/21).
Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити
У цих висновках Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.04.2023 у справі № 199/3152/20 (Провадження № 14-224цс21) з посиланням на висновки в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, (провадження № 12-79гс19) (пункт 8.24) та від 28.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, (провадження № 14-623цс18) (пункт 85).
7.19. У визначенні підстав для зменшення розміру неустойки Суд виходить з такого.
Так, положеннями статті 3 ЦК України регламентовано загальні засади цивільного законодавства, якими, згідно з пунктами 3, 6 частини першої цієї статті ЦК України, є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.
7.20. Добросовісність є не тільки однією з основоположних засад цивільного законодавства, а також імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість.
Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20.
Отже, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності, добросовісності та справедливості.
7.21. А тому, в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності, може бути застосований також закріплений законодавцем в статті 3 ЦК України принцип можливості обмеження свободи договору (статті 6, 627 цього Кодексу) і як норма прямої дії, і як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.
7.25. Отже, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
У наведених висновках Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.
7.26. Таким чином, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина третя статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 26.08.2021 у справі № 911/378/17 (911/2223/20).
7.27. З огляду на судову практику, у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суди, зокрема, беруть до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 22.05.2019 у справі № 910/11733/18).
7.28. При вирішенні питання про зменшення пені суд бере до уваги також співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 920/1013/18, від 26.03.2020 у справі № 904/2847/19).
При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18).
7.29. Поряд з викладеним Суд зазначає, що у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина третя статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.
7.30. Крім цього категорії "значно" та "надмірно", які використовуються в статті 551 ЦК України та в статті 233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником (висновок сформульований в постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 916/878/20).
Водночас, як свідчить судова практика, суди звертають увагу на те, що зменшення розміру пені на 99 % фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін (правова позиція Верховного Суду в постановах від 04.02.2020 у справі 918/116/19 (пункт 8.15), від 15.06.2022 у справі № 922/2141/21, від 05.04.2023 у справі № 910/18718/21 тощо).
7.31. Суд зауважує, що зменшення судом неустойки до певного розміру відбувається із визначенням її у конкретній грошовій сумі, що підлягає стягненню, тоді як переведення зменшуваного розміру неустойки у частки, а відповідно і апелювання у спорах про зменшення розміру неустойки такими категоріями, як частка або процент, на який зменшується неустойка, не відображає об`єктивний стан сукупності обставин, які є предметом судового дослідження при вирішенні питання про зменшення неустойки.
При цьому слід звернути увагу, що законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати. Поряд з цим сукупність обставин у конкретних правовідносинах (формальні ознаки прострочення боржника, порушення зобов`язання з вини кредитора - стаття 616 ЦК України, тощо) можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.
7.42. Отже, і чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір (пункт 7.14); і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер (пункти 7.25-7.30).
А тому і розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини першої, другої статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.
7.43. Таким чином, в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням статті 233 ГК України і частині третій статті 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України.
Такий підхід є усталеним в судовій практиці, зокрема Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (постанови від 11.07.2023 у справі № 914/3231/16, від 10.08.2023 у справі № 910/8725/22, від 26.09.2023 у справі № 910/22026/21, від 02.11.2023 у справі № 910/13000/22, від 07.11.2023 у справі № 924/215/23, від 09.11.2023 у справі № 902/919/22).
У зв`язку з викладеним Суд зазначає, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права».

Зважаючи на вищевикладене, Суд, враховуючи закріплені законом критерії, а також принципи добросовісності та розумності, виходячи з конкретних обставин даної цивільної справи за зустрічним позовом, зокрема, те, що за несплату членських внесків до ОСОБА_1 кооперативом попередньо застосовано захід впливу у вигляді відключення приміщення його гаражу від електропостачання (тобто до Відповідача вже застосовано відповідний захід впливу), приходить до висновку про необхідність зменшення суми неустойки, які з нього слід стягнути, до розміру 3000,00 грн.

Таким чином, зустрічний позов підлягає до задоволення.

• Щодо позову ОСОБА_1 до Гаражно-будівельного кооперативу №15 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 319 Цивільного кодексу України (надалі також «ЦК України») власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з п.33 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК,відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони непов`язані із позбавленням права володіння,суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391,396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави,передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.
Згідно з ст.12 Закону України «Про кооперацію» основними правами члена кооперативу є (серед іншого): користування послугами кооперативу; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу,посадових осіб кооперативу із запитами,пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб,одержувати письмові відповіді на свої запити. Основними обов`язками члена кооперативу є: додержання статуту кооперативу; виконання рішень органів управління кооперативу та органів контролю за діяльністю кооперативу; виконання своїх зобов`язань перед кооперативом; сплата визначених статутом кооперативу внесків.
Судом встановлено, що ГБК №1 є колективним побутовим споживачем, який здійснює подачу електроенергії до гаражних боксів кооперативу, у тому числі і до гаражного боксу ОСОБА_1 (Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін між Оператором системи розподілу і Споживачем від 28.07.2023 року).
Як вже встановлено Судом, ОСОБА_1 є власником гаражу НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 (свідоцтво про право власності б/н від 04.04.2011 року).
Протоколом зборів членів ГБК №15 від 23 лютого 2025 року вирішено:
«Додатково до обов`язків членів кооперативу прописаних в статуті: Заборгованість по внескам більше 3х місяців, а також за спожиту ел. енергію дорівнює відключення від електропостачання. Підключення платне і становить 500 грн.».
Звертаючись до суду з первісним позовом, ОСОБА_1 зазначав про те, що, не дивлячись на те, що він є законним власником гаражного боксу № НОМЕР_1 , ЖБК №15 чинить йому перешкоди у користуванні цим об`єктом нерухомості. 
Зазначає, що в лютому 2025 року представниками кооперативу самовільно та без будь-яких правових підстав, попереджень або рішень органів управління кооперативу відключено електропостачання до гаражного приміщення ОСОБА_1 . Позивач неодноразово усно та письмово звертався до голови кооперативу з проханням надати інформацію про причини відключення електроенергії, а саме повідомити на підставі якого рішення було відключено електропостачання до гаражного боксу 117, надати розрахунки заборгованості, якщо така існує, на що не отримав відповіді. Також Позивач просив голову кооперативу відновити електропостачання гаражу, однак його законні вимоги було проігноровано. Також ОСОБА_1 зазначає, що він регулярно оплачував користування електроенергією, що підтверджується наявними у нього квитанціями.
Заперечуючи проти первісного позову, представник ЖБК №15 посилалася на те, що кооператив, як колективний побутовий споживач, утримує електричні мережі на території ЖБК №15, є оператором системи розподілу електроенергії до належного позивачу гаражного боксу, має право припиняти постачання електричної енергії своїм споживачам у випадку наявності у нього заборгованості зі сплати членських внесків. Визнавала факт відсутності у ОСОБА_1 заборгованості по сплаті за електроенергію.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до положень статей 391,396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави,передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 925/180/18 від 19.06.2019 зазначено, що у розумінні приписів ст. 391 ЦК України право власності може бути також порушене без безпосереднього вилучення майна у власника. Власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом. Звернутися з негаторним позовом може власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.
У відповідності до статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» електропостачальником є суб`єкт господарювання, який здійснює продаж електричної енергії за договором постачання електричної енергії споживачу. Колективним побутовим споживачем (КПС) є юридична особа, створена шляхом об`єднання фізичних осіб - побутових споживачів, яка розраховується за електричну енергію за показами загального розрахункового засобу обліку в обсязі електричної енергії, спожитої для забезпечення власних побутових потреб таких фізичних осіб, що не включають професійну та/або господарську діяльність.
Пунктом 10.1.2 Правил роздрібного ринку електричної енергії визначено, що оператор малої системи розподілу виконує функції, має права та обов`язки оператора системи розподілу щодо користувачів малої системи розподілу, електроустановки та/або мережі яких приєднані до мереж малої системи розподілу з урахуванням особливостей, визначених цими Правилами, без отримання ліцензії на провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії. По відношенню до інших учасників роздрібного ринку оператор малої системи розподілу має права та обов`язки споживача електричної енергії.
Згідно з пунктом 10.2.4 Правил роздрібного ринку електричної енергії колективний побутовий споживач на підставі договору про постачання електричної енергії здійснює закупівлю електричної енергії у постачальника електричної енергії з метою її подальшого використання споживачами колективного побутового споживача для задоволення комунально-побутових потреб споживачів колективного побутового споживача, для технічних цілей та інших потреб колективного побутового споживача. За обсяг закупленої електричної енергії з постачальником електричної енергії розраховується колективний побутовий споживач відповідно до умов договору.
Закупівля електричної енергії та розподіл здійснюються за рахунок коштів споживачів колективного побутового споживача. Умови використання електричної енергії, розрахунків за неї, умови технічного забезпечення електропостачання електроустановок споживачів колективного побутового споживача, утримання та обслуговування технологічних електричних мереж колективного побутового споживача регулюються установчими документами та/або укладеними в установленому законодавством порядку договорами між споживачами колективного побутового споживача та колективним побутовим споживачем щодо розподілу та постачання електричної енергії в межах колективного побутового споживача (пункт 10.2.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії).
За змістом пункту 10.2.11 Правил роздрібного ринку електричної енергії електроустановки споживачів колективного побутового споживача та споживачів на території колективного побутового споживача, які не дотримуються умов договорів, укладених згідно з вимогами цих Правил з постачальником електричної енергії або колективним побутовим споживачем, підлягають відключенню від електричних мереж колективного побутового споживача. На вимогу постачальника електричної енергії колективний побутовий споживач зобов`язаний відключити електроустановки споживача на території колективного побутового споживача у порядку, встановленому цими Правилами.
Умови та порядок припинення та відновлення постачання електричної енергії споживачу визначені розділом VII Правил роздрібного ринку електричної енергії.
Відповідно до пункту 7.5. Правил роздрібного ринку електричної енергії припинення повністю або частково постачання електричної енергії споживачу здійснюється: 1) оператором системи за умови попередження споживача не пізніше ніж за 5 робочих днів до дня відключення; 2) електропостачальником за умови попередження споживача не пізніше ніж за 10 робочих днів до дня відключення.
У відповідності до пункту 7.12 Правил роздрібного ринку електричної енергії відновлення електроживлення електроустановок споживача, електроживлення яких було припинено з підстав, зазначених у пунктах 7.5 та/або 7.6 цього розділу, здійснюється оператором системи у порядку, визначеному Кодексом системи передачі та Кодексом систем розподілу, протягом 3 робочих днів у містах та 5 робочих днів у сільській місцевості після отримання від ініціатора відключення інформації про усунення споживачем порушень, що підтверджується відповідним документом учасника ринку, на вимогу якого здійснювалося припинення електроживлення. Про усунення причин відключення ініціатор такого відключення повідомляє оператора системи в день отримання такої інформації.
За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд, дослідивши положення пунктів 7.5, 7.11, 7.12 Правил роздрібного ринку електричної енергії, якими передбачено порядок припинення та відновлення постачання електричної енергії споживачу, зокрема обов`язковість попереднього повідомлення споживача та документального підтвердження усунення порушень, приходить до висновку, що дії Відповідача щодо відключення електропостачання до гаражного боксу, який належить Позивачу, були вчинені з порушенням зазначених нормативно-правових приписів та не відповідають вимогам чинного законодавства.
Колективний побутовий споживач, яким в даному випадку є ГБК №15, фактично виконує функції електропостачальника, має права та обов`язки оператора системи розподілу щодо кінцевих споживачів електричної енергії.
При вирішенні спору суд враховує, що ГБК №15, як колективний побутовий споживач, утримує електричні мережі на території ГБК №15, є оператором системи розподілу електроенергії до належного позивачу гаражного боксу, має право припиняти постачання електричної енергії своїм споживачам у випадках, передбачених нормативно-правовими актами та виключно з підстав, встановлених законом.
Суду не надано доказів на підтвердження того, що перед прийняттям Відповідачем рішення про відключення гаражу Позивача від електропостачання в лютому 2025 року ОСОБА_1 було належним чином повідомлено про таке відключення з підстав наявності в нього заборгованості зі сплати членських внесків за відповідний період. 
Крім того, Суду не надано доказів на підтвердження того, що питання відключення гаражу № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , від електропостачання було предметом розгляду загальних зборів ГБК №15, як і прийняття загальними зборами членів ГБК №15 конкретного рішення про відключення гаражу ОСОБА_1 від електропостачання.
Наданий представником Відповідача протокол зборів членів ГБК №15 від 23.02.2025 року не є доказом прийняття відповідного рішення, оскільки на вказаних загальних зборах 23.02.2025 року питання про відключення від електропостачання гаражу ОСОБА_1 не приймалося.
Таким чином, Суд приходить до висновку про незаконність дій ГБК №15 щодо відключення гаражу ОСОБА_1 від електропостачання та вважає за необхідне зобов`язати Гаражно-будівельний кооператив №15 усунути перешкоди у користуванні належним йому на праві приватної власності гаражним боксом № НОМЕР_1 шляхом поновлення постачання електроенергії до цього гаражного боксу через електричну мережу електропостачальника.
Крім того, при вирішенні первісного позову суд враховує, що зустрічний позов ГБК №15 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по сплаті членських внесків задоволено, а тому підстави для застосування до нього відповідних заходів впливу відпали.
При цьому, суд враховує, що негаторний позов про усунення перешкод у користуванні є належним способом захисту, коли особа володіє майном і їй перешкоджають здійснювати свої повноваження власника. Наявна тривала протиправна бездіяльність відповідача у вигляді відключення електропостачання унеможливлює нормальне користування об`єктом власності.

Частинами 1-4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 5 вказаної статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).
Судовий збір за первісним та зустрічним позовами слід розподілити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 89, 263-265, 273, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, Суд, –

У Х В А Л И В :

1. Позов ОСОБА_1 до Гаражно-будівельного кооперативу №15 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном – задовольнити.
2. Зобов`язати Гаражно-будівельний кооператив №15, код ЄДРПОУ 19392221, усунути перешкоди у користуванні належним ОСОБА_1 на праві приватної власності гаражним боксом № НОМЕР_1 у Гаражно-будівельному кооперативі №15 шляхом поновлення постачання електроенергії до даного гаражного боксу № НОМЕР_1 через електричну мережу електропостачальника.
3. Стягнути з Гаражно-будівельного кооперативу №15, код ЄДРПОУ 19392221, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн.

4. Зустрічний позов Гаражно-будівельного кооперативу №15 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за членськими внесками – задовольнити.
5. Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Гаражно-будівельного кооперативу №15, код ЄДРПОУ 19392221, заборгованість зі сплати членських внесків в сумі 10 420,00 грн., пеню в сумі 3 000,00 грн., а всього 13 420,00 грн.
6. Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Гаражно-будівельного кооперативу №15, код ЄДРПОУ 19392221, витрати зі сплати судового збору в сумі 3 328,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 23 квітня 2026 року.

Суддя Домбровська Г.В.