ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

26 березня 2026 року 	м.Суми	

Справа №585/2771/25 
Номер провадження 22-ц/816/716/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів - Сидоренко А. П. , Щербаченко М. В. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23 липня 2025 року у складі судді Шульги В.О., постановленої у м. Ромни Сумської області, 
в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури,

в с т а н о в и в:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив: за рахунок державного бюджету України через Державну казначейську службу України компенсувати йому моральну шкоду у розмірі 1 000 000 грн, як відшкодування шкоди, заподіяної йому незаконними рішеннями, діями і бездіяльністю органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду. 
Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23 липня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства, прокуратури направити за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва. 
Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, просить розгляд справи провести в Роменському міськрайонному суді Сумської області.
У доводах апеляційної скарги вказує на те, що ним обрана підсудність даної справи за місцем свого проживання. Додав до апеляційної скарги довіку переселенця. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
За змістом пункту 9 частини 1 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду може бути оскаржена в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду. 
Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК України,  апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
За таких обставин розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
За приписами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Передаючи справу на розгляд до іншого суду, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем у справі визначено Державну казначейську службу України, яка розташована в м. Київ вул. Бастіонна 6, позивач своїм правом обрати підсудність даної справи за своїм місцем проживання, в порядку ст. 28 ЦПК України, не скористався, а тому дана справа не підсудна Роменському міськрайонному суду Сумської області і підлягає передачі за підсудністю до належного суду – Печерського районного суду м. Києва.
Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду, входячи з наступного:
Так, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина 1 статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина 1 статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.
За загальним правилом, визначеним статтю 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом, а позови до юридичних осіб - за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Частиною 4 статтю 28 ЦПК України визначено, що позови, пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.
Апелянт , оскаржуючи ухвалу місцевого суду, посилався на ту обставину, шо він є внутрішньо переміщеною особою і зареєстрував своє місце проживання в Роменському районі Сумської області.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. 
Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті (частина друга статті 1 вказаного Закону). 
Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (частини перша, друга статті 4 Закону). 
Згідно з частиною першою статті 5 Закону довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону. 
Тобто, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на певний період.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2024 року у справі № 554/7669/21 (провадження № 61-5805сво23) підсудність визначається саме за зареєстрованим місцем проживання або перебування фізичної особи ? сторони у справі.
Проте для внутрішньо переміщених осіб таким зареєстрованим місцем перебування є адреса, внесена до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб та підтверджена довідкою. 
З довідки переселенця, виданої УСЗН Роменської РДА 26.01.2024 , яка додана апелянтом до апеляційної скарги вбачається, що фактичне місце проживання/перебування останнього є АДРЕСА_1 , а тому поданий ним позов підсудний Роменському міськрайонному суду Сумської області. 
Відповідно до п.6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Установивши, що ухвала місцевого суду прийнята з порушенням норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити , судове рішення місцевого суду скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції .
Керуючись ст. ст.367, п. 6 ч. 1 ст. 374, 379, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23 липня 2025 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді: А. П. Сидоренко 

М. В. Щербаченко